ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/6669/23
адміністративне провадження № К/990/44525/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Кашпур О.В., Смокович М.І., 
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року (головуючий суддя - Кушнова А.О.)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року (головуючий суддя - Коротких А.Ю., судді: Сорочко Є.О., Чаку Є.В.,)
у справі № 320/6669/23 
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
12 січня 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з липня 2010 року по грудень 2015 року із застосуванням для розрахунку індексації січня 2008 року, як базового місяця (місяця підвищення грошового забезпечення);
- зобов`язати відповідача нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2015 року, застосувавши для розрахунку індексації січень 2008 року, як базовий місяць підвищення грошового забезпечення, та виплатити позивачу дану індексацію, з урахуванням раніше виплачених сум індексації;
- зобов`язати відповідача відповідно до вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2021 року №159, виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення за липень 2010 - грудень 2015 року до моменту фактичної її виплати.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він проходив військову службу в Збройних Силах України до 2021 року та перебував на фінансовому забезпеченні у Міністерстві оборони України. Після звільнення з військової служби позивачу стало відомо про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення не у повному розмірі. При цьому, відповідач відмовив у задоволенні звернення останнього щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з липня 2010 року по грудень 2015 року із застосуванням для розрахунку індексації січня 2008 року.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
ОСОБА_1 у період з 24 липня 1996 року по 25 серпня 2021 року проходив військову службу в Збройних Силах України.
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 17 серпня 2021 року №322 позивач був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25 серпня 2021 року №177 виключений зі списків особового складу, всіх видів забезпечення з 25 серпня 2021 року і направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У період з 29 червня 2010 року по 26 червня 2020 року позивач проходив військову службу в Головному квартирно-експлуатаційному управлінні Збройних Сил України, з 26 червня 2020 року по 02 жовтня 2020 року перебував у розпорядженні директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України та утримувався поза штатом Головного управління майна та ресурсів, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25 серпня 2021 року №370/626 про проходження служби ОСОБА_1 
09 грудня 2022 року позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про перерахунок індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2015 року із застосуванням для її нарахування базового місяця (місяця підвищення окладів грошового забезпечення) - січня 2008 року та виплату різниці індексації за даний період з урахуванням раніше виплачених сум індексації; виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення за липень 2010 - грудень 2015 років до моменту фактичної її виплати.
Листом від 27 грудня 2022 року №423/Н-1240/1/912 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2015 року із застосуванням для її нарахування базового місяця (місяця підвищення окладів грошового забезпечення) - січня 2008 року, оскільки індексація грошового забезпечення за вказаний період виплачена відповідно до вимог нормативно-правових актів України в повному обсязі.
Також листом від 27 грудня 2022 року №423/Н-1240/1/912 повідомлено позивача, що пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - Постанова №1013 ) визначено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Позивач, не погоджуючись з діями відповідача, вважаючи їх протиправними, а свої права - порушеними, звернувся із вказаним позовом до суду.
ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року.
Зобов`язано Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та здійснити виплату, з урахуванням виплачених сум.
В іншій частині позову відмовлено.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині здійснення перерахунку та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2010 року по 30 листопада 2015 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року (період в межах вимог та доводів позивача) задоволенню не підлягають, оскільки останній помилково просив застосувати приписи Порядку №1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 (далі - Постанова №1013) до спірних правовідносин, які виникли до 01 грудня 2015 року.
Водночас Постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 набрала чинності лише з 01 грудня 2015 року, та саме із цієї дати введено в дію уніфіковане правило визначення місяця початку процедури індексації. 
А тому, відповідно до норм Постанови №1013 індексації підлягає грошове забезпечення позивача за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця). 
Разом з тим, суд, визначаючи базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення позивачу з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року, покликався на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19 травня 2022 року у справі №200/3859/21, відповідно до якого базовим місяцем для періоду із 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року є січень 2008 року.
При цьому, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги в частині щодо зобов`язання відповідача відповідно до вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення, зокрема, за грудень 2015 року до моменту фактичної її виплати є передчасними та задоволенню не підлягають.
Суд вказав, що оскільки відповідач не здійснив виплату суми індексації грошового забезпечення на виконання цього рішення, то і відсутні підстави для застосування правових наслідків у випадку затримання строків виплати грошових доходів.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а саме щодо зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення за липень 2010 - грудень 2015 років до моменту фактичної її виплати, погодився із висновками суду першої інстанції, що ця вимога є передчасною.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
20 листопада 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 липня  2026 року (у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють участь суддів Мартинюк Н.М. та Білак М.В. у цій справі) для розгляду справи № 320/6669/23 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Мацедонської В.Е., суддів: Кашпур О.В., Смоковича М.І.
V. Касаційне оскарження
У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Так, скаржник посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження, та зазначає, що суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень не врахували висновок Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19 щодо застосування статей 1, 2, 3 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", пунктів 2, 3 та 5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, абзацу сьомого пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
Крім того, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції всупереч норм процесуального права, незважаючи на вимоги та доводи апеляційної скарги, не здійснив апеляційний перегляд рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі №320/6669/23 у частині позовних вимог за період з 01 липня 2010 року по 30 листопада 2015 року, та не здійснив в цій частині дослідження зібраних у справі доказів, чим порушив норми процесуального права, передбачені статтею 308 та 322 КАС України.
30 січня 2025 року Міністерство оборони України подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому останнє заперечило проти наявності підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01 липня 2010 року по 30 листопада 2015 року, а також щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення. 
При цьому, Міністерство оборони України посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20 квітня 2023 року у справі № 200/11746/19-а, від 12 січня 2024 року у справі № 200/7529/20-а, від 21 серпня 2024 року у справі № 200/63/23 щодо передчасності позовних вимог в частині виплати компенсації втрати частини доходів, оскільки виплати спірних сум ще не були здійснені.
VI. Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
За приписами частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
У касаційній скарзі доводи і вимоги скаржника полягають в оскарженні рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року у справі №320/6669/23 у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а саме щодо зобов`язання відповідача нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2010 року по 30 листопада 2015 року, застосувавши для розрахунку індексації січень 2008 року, як базовий місяць підвищення грошового забезпечення, та виплатити позивачу дану індексацію, з урахуванням раніше виплачених сум індексації; зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення за липень 2010 - грудень 2015 року до моменту фактичної її виплати.
У іншій частині (у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ) рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року у справі №320/6669/23 у касаційному порядку не оскаржуються.
Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі стало посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України - щодо неврахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19, а також порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, передбачені статтею 308 та 322 КАС України.
Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із таких міркувань.
Стаття 242 КАС України установлює, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом (частини перша-четверта).
Отже, судове рішення є законним і обґрунтованим тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин.
За правилами статті 308 КАС України, яка визначає межі перегляду судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Відповідно до вимог, установлених у пункті 3 частини першої статті 322 КАС України, у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються: а) встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; б) доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; в) мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу; г) чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи та (або) інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; ґ) висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.
За приписами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як випливає зі змісту постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року, прийнятої за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у цій справі, суд апеляційної інстанції залишив апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року - без змін. 
Так суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції лише в частині відмовлених позовних вимог, а саме - щодо зобов`язання відповідача відповідно до вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення за липень 2010 - грудень 2015 років до моменту фактичної її виплати.
Проте, поза увагою суду апеляційної інстанції лишилась вимога позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2010 року по 30 листопада 2015 року, застосувавши для розрахунку індексації січень 2008 року, як базовий місяць підвищення грошового забезпечення, та виплатити позивачу дану індексацію, з урахуванням раніше виплачених сум індексації, в задоволенні якої останньому було відмовлено судом першої інстанції, та щодо перегляду якої останній звернувся із апеляційною скаргою до Шостого апеляційного адміністративного суду. 
Тобто, переглядаючи рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у цій справі та залишаючи його без змін, Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 16 жовтня 2024 року не переглянув частину позовних вимог, які стосуються періоду з 01 липня 2010 року по 30 листопада 2015 року, які були предметом розгляду в суді першої інстанції, та щодо оскарження яких позивач звернувся із апеляційною скаргою до апеляційного суду.
Таким чином, переглядаючи в апеляційному порядку рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі №320/6669/23, Шостий апеляційний адміністративний суд не виконав належним чином приписів статей 242, 308, 322 КАС України, не з`ясував усіх необхідних обставин, належно не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також доводи та вимоги апеляційної скарги. Тому, в зв`язку з порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд, керуючись приписами статей 341, 353 КАС України, дійшов висновку про скасування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року та направлення справи №320/6669/23 до цього суду на новий розгляд.
Беручи до уваги наведене, Верховний Суд не розглядає і не надає оцінки доводам, викладеним у касаційній скарзі щодо необґрунтованої відмови судами попередніх інстанцій у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у частині виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення за липень 2010 - грудень 2015 року до моменту фактичної її виплати.
VІІ. Судові витрати
З огляду на результат касаційного розгляду, підстави для здійснення розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року у справі №320/6669/23 скасувати.
Справу №320/6669/23 направити до Шостого апеляційного адміністративного суду на новий розгляд.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді О. В. Кашпур

М. І. Смокович