КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №757/24916/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1 
Провадження № 11-сс/824/4686/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2 

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді  ОСОБА_2 , 
суддів  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання -  ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 травня 2026 року, щодо 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь, Донецької області, громадянина України, працюючого заступником начальника управління - начальником 2 відділу Управління боротьби з наркозлочинністю ГУНП у м. Києві, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 163, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 397 КК України, -
за участю:
прокурора  ОСОБА_8 , 
підозрюваного  ОСОБА_7 ,
захисника  ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва від 07 травня 2026 року задоволено клопотання прокурора у провадженні - начальника другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 03.07.2026 включно.
Одночасно визначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України, у розмірі 3000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 9 984 000 (дев`ять мільйонів дев`ятсот вісімдесят чотири тисячі) грн., яка може бути внесена (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок Печерського районного суду міста Києва.
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в разі внесення застави, наступні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;
- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування зі визначеними слідчим, прокурором особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;
- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 03.07.2026 року включно.
У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Роз`яснено заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом.
Покладено на прокурора у кримінальному провадженні контроль за виконанням ухвали суду.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити повністю у задоволенні клопотання прокурора у провадженні, начальника другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вказана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Апелянт зазначає, що слідчим суддею під час постановлення оскаржуваної ухвали не було надано належної оцінки обставинам затримання підозрюваного ОСОБА_7 , яке на думку сторони захисту, фактично відбулося значно раніше часу, зазначеного у протоколі затримання. Захист звертає увагу на наявність розбіжностей у процесуальних документах щодо часу затримання та зазначає, що підозрюваний з моменту проведення обшуків перебував під повним контролем працівників правоохоронних органів та був позбавлений можливості вільно пересуватися.
Згідно з доводами апеляційної скарги, сторона захисту вважає, що затримання ОСОБА_7 було проведено за відсутності передбачених законом підстав для застосування затримання без ухвали суду, оскільки відомості до ЄРДР були внесені завчасно, а тому сторона обвинувачення мала достатньо часу для звернення до суду в загальному порядку. Також захист посилається на те, що затримання проводилось у межах заздалегідь спланованих процесуальних дій.
Крім того, відповідно до доводів апеляційної скарги, сторона захисту вказує на суперечності у правовій кваліфікації кримінальних правопорушень, зазначених у витязі з ЄРДР, протоколі затримання та повідомленні про підозру. На думку захисту, зміна переліку інкримінованих статей протягом короткого часу свідчить про відсутність послідовної правової позиції сторони обвинувачення та ставить під сумнів обґрунтованість підозри.
Також захист зазначає, що слідчим суддею не було належним чином перевірено обґрунтованість ризиків, на які посилалась сторона обвинувачення. Зокрема, апелянт вказує, що ризик переховування не підтверджується жодними конкретними даними, а стан здоров`я підозрюваного фактично унеможливлює будь-які дії, спрямовані на ухилення від слідства чи суду.
Твердження сторони обвинувачення про можливість впливу на свідків або знищення доказів є припущеннями, оскільки всі необхідні документи та техніка були вилучені під час проведення обшуків, а сам підозрюваний фактично усунутий від виконання службових обов`язків.
Сторона захисту звертає увагу на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, тривалий стаж служби в органах Національної поліції України, позитивно характеризується та має на утриманні неповнолітніх дітей, що, на думку апелянта, свідчить про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
На момент судового розгляду ОСОБА_7 перебував у тяжкому стані, потребував невідкладної медичної допомоги та надалі був госпіталізований до спеціалізованого медичного закладу, де йому проведено оперативне втручання на серці. На думку сторони захисту, проведення судового засідання за таких обставин позбавило підозрюваного можливості повноцінно реалізувати право на захист та брати ефективну участь у розгляді клопотання.
Слідчий суддя не врахував неможливість належного лікування та післяопераційної реабілітації в умовах тримання під вартою, що за доводами скарги, створює реальну загрозу життю та здоров`ю підозрюваного.
Апелянт вказує на неспівмірність визначеного розміру застави, який на думку апелянта, не відповідає майновому стану підозрюваного та фактично унеможливлює реалізацію права на звільнення під заставу. Захист зазначає, що слідчим суддею не наведено належного обґрунтування визначення застави саме у такому розмірі та не враховано відомості про доходи підозрюваного.
Зазначає, що тримання під вартою є винятковим заходом, проте суд не навів жодних обґрунтувань неможливості застосування більш м`яких альтернатив до офіцера поліції з бездоганною репутацією.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, в підтримку вимог поданої апеляційної скарги, які просили її задовольнити з наведених в них підстав, доводи прокурора, який заперечувавпроти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що вказана апеляційна скаргазахисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, встановлено, що Київською міською прокуратурою здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 42026102010000066 від 05.05.2026 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 163, ч. 2 ст. 397, ч. 1 ст. 366 КК України, та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, досудове розслідування у якому здійснюється слідчими Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві.
В межах даного кримінального провадження, 07.05.2026 прокурор у провадженні - начальник другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На обґрунтування вимог даного клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , працюючи заступником начальника управління - начальником другого відділу Управління боротьби з наркозлочиністю Головного управління Національної поліції у м.Києві та маючи спеціальне звання підполковника поліції, підозрюється у вчиненні:
- умисних дій, спрямованих на порушення таємниці листування, телефонних розмов, вчиненого службовою особою, з використанням спеціальних засобів, призначених для негласного зняття інформації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 163 КК України;
- умисних дій, спрямованих на внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України;
- в порушенні встановлених законом гарантій діяльності захисника, вчиненого службовою особою з використанням свого службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України.
Так, у невстановлений досудовим розслідування час та місці, не пізніше 08.01.2026 у ОСОБА_7 виник умисел на порушення таємниці листування та телефонних розмов, з використанням спеціальних засобів, призначених для негласного зняття інформації, абонента з номером мобільного телефону: НОМЕР_1 , який належить адвокату.
З метою реалізації злочинного умислу, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що підпорядкованими йому працівниками здійснюється оперативний супровід у кримінальному провадженні №12026100010000039 від 08.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, підготував ініціативний рапорт щодо встановлення причетності до злочинів додаткового кола осіб, повідомивши, що один з фігурантів кримінального провадження користується додатковим номером мобільного телефону: НОМЕР_1 , що фактично не відповідає дійсності, та про що йому було достовірно відомо, а також склав протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 18.02.2026, в якому також умисно відобразив вказані недостовірні відомості про належність номеру мобільного телефону нібито фігуранту провадження.
При цьому ОСОБА_7 достовірно знав, що номером мобільного телефону: НОМЕР_1 користується стороння особа, яка не є фігурантом кримінального провадження.
У подальшому, ініціативний рапорт та протокол допиту свідка ОСОБА_10 , з відомостями про користування одним з фігурантів кримінального провадження номером мобільного зв`язку: НОМЕР_1 , ОСОБА_7 спрямував на адресу слідчого у кримінальному провадженні №12026100010000039 від 08.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, після розгляду яких, слідчим підготовлені клопотання до слідчого судді про надання дозволу на проведення слідчих дій, передбачених главою 21 КПК України. Слідчим суддею вказані клопотання розглянуті та задоволені, а отримані відповідні ухвали, направлені для виконання до Управління боротьби з наркозлочиністю Головного управління Національної поліції у м. Києві.
На підставі ухвал слідчого судді, працівники Управління боротьби з наркозлочиністю Головного управління Національної поліції у м. Києві та безпосередньо ОСОБА_7 порушили таємницю листування та телефонних розмов адвоката, якому належить номер мобільного телефону: НОМЕР_1 .
Крім цього, ОСОБА_7 у невстановленому досудовим розслідуванням місці та в невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 19.01.2026, достовірно знаючи, що у відповідності до положень Інструкції з оформлення документів у системі МВС України, затвердженої Наказом МВС України від 27 липня 2012 року № 650 та примітки до ст. 358 КК України, рапорт та протокол допиту є офіційними документами, достовірно знаючи, що підпорядкованими йому працівниками здійснюється оперативний супровід у кримінальному провадженні №12026100010000039 від 08.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, підготував ініціативний рапорт щодо встановлення причетності до злочинів додаткового кола осіб, вніс до нього відомості про нібито користування одним з фігурантів кримінального провадження додатковим номером мобільного телефону: НОМЕР_1 , який фактично належить сторонній особі та одночасно адвокату, та склав завідомо неправдивий протоколи допиту свідка ОСОБА_10 від 18.02.2026, в якому також відобразив вказані відомості.
У подальшому, ініціативний рапорт та протокол допиту свідка ОСОБА_10 , з недостовірними відомостями про користування одним з фігурантів кримінального провадження номером мобільного зв`язку: НОМЕР_1 , ОСОБА_7 спрямував на адресу слідчого у кримінальному провадженні №12026100010000039 від 08.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, після розгляду яких, слідчим підготовлені клопотання до слідчого судді про надання дозволу на проведення слідчих дій, передбачених главою 21 КПК України, які погоджені прокурором. Слідчим суддею вказані клопотання розглянуті та задоволені, а отримані відповідні ухвали, направлені для виконання до Управління боротьби з наркозлочиністю Головного управління Національної поліції у м. Києві.
Крім того, ОСОБА_7 у невстановленому досудовим розслідуванням місці та в невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 19.01.2026, достовірно знаючи, що ст.23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачені гарантії адвокатської діяльності, а також достовірно знаючи, що підпорядкованими йому працівниками здійснюється оперативний супровід у кримінальному провадженні №12026100010000039 від 08.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, умисно підготував ініціативний рапорт щодо встановлення причетності до злочинів додаткового кола осіб та незаконно і необґрунтовано вніс до нього відомості про нібито користування одним з фігурантів кримінального провадження додатковим номером мобільного телефону: НОМЕР_1 , який фактично належить сторонній особі та одночасно адвокату, та склав завідомо неправдивий протоколи допиту свідка ОСОБА_10 від 18.02.2026, в якому також відобразив вказані неправдиві відомості.
Як наслідок, вказані підроблені документи сталі підставою для незаконного проведення стосовно адвоката негласних слідчих (розшукових) дій.
05.05.2026 о 23 год. 51 хв. останнього в порядку ст. 209 КПК України затримано, а 06.05.2026 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень.
Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.
На теперішній час виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 163, ч. 2 ст. 397, ч. 1 ст. 366 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 1, п. 2, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, існує реальний ризик можливості втечі ОСОБА_7 та його переховування від органів досудового розслідування та суду (зважаючи на те, що усвідомивши невідворотність покарання, а також що у разі визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, у яких підозрюється останній, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду).
Також, ОСОБА_7 будучи працівником правоохоронного органу та маючи відповідні зв`язки, може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, змушуючи змінити вже надані покази відносно нього з метою уникнення кримінальної відповідальності (цей ризик є реальним з огляду на те, що підозрюваний та деякі зі свідків, які підлягають допиту у провадженні, є знайомими та колегами по роботі). Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на принцип безпосереднього дослідження доказів у суді , а саме показань свідків.
Крім цього, ОСОБА_7 перебуваючи на волі, може знищити, сховати, або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, (зокрема, з УБН ГУНП у місті Києві підлягають вилученню та огляду ряд документів та речових доказів з метою встановлення всіх обставин вчинення злочину, а також причин та умов, що сприяли його вчиненню).
Враховуючи те, що вчинене підозрюваним кримінальне правопорушення пов`язане із його посадою та службою у правоохоронних органах ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом зловживання процесуальними правами.
Лише застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків та забезпечить дієвість вказаного кримінального провадження. Менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.
З урахуванням викладеного, факт того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, існує реальний ризик можливості втечі ОСОБА_7 , його переховування від органів досудового розслідування та суду, а також активної протидії, шляхом впливу на свідків у провадженні, та існуючої реальної можливості знищити сховати, або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
07.05.2026 ухвалою слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 03.07.2026 включно.
Одночасно визначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України, у розмірі 3000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 9 984 000 (дев`ять мільйонів дев`ятсот вісімдесят чотири тисячі) грн., яка може бути внесена (заставодавцем) на депозитний рахунок Печерського районного суду міста Києва.
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в разі внесення застави, наступні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;
- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування зі визначеними слідчим, прокурором особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;
- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 03.07.2026 року включно.
У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Роз`яснено заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом.
Покладено на прокурора у кримінальному провадженні контроль за виконанням ухвали суду.
Станом на дату розгляду вказаної апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 травня 2026 року, строк дії її закінчився. 
Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК Українипідставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею належно дотримані.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Під час апеляційного розгляду, всупереч твердженням апелянта, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.
Так, з ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.
Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.
Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, а також дані про особу ОСОБА_7 в їх сукупності.
Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, тому з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 163, ч. 2 ст. 397, ч. 1 ст. 366 КК України.
Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри.
У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, тобто наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.
Колегія суддів бере до уваги, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеності його вини, потребують перевірки та оцінки, у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, під час подальшого досудового розслідування.
На об`єктивне переконання колегії суддів апеляційного суду, сукупність всіх фактичних обставин та даних, зазначених в ухвалі слідчого судді та в матеріалах клопотання, дає достатні підстави вважати обґрунтованою підозру повідомлену ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 163, ч. 2 ст. 397, ч. 1 ст. 366 КК України, що є підставою для застосування до підозрюваного відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою здійснення подальшого розслідування кримінального правопорушення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. 
За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дані правопорушення.
Таким чином, як вважає колегія суддів, доводи сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри є такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.
Всупереч твердженням апелянта, колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Слідчим суддею під час розгляду клопотання, у відповідності до положень ст.ст. 176, 177, 178 КПК України враховано тяжкість кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_7 , а також враховано, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення.
Таким чином, з огляду на викладене, твердження сторони захисту про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження існування визначених ст. 177 КПК України ризиків та їх необґрунтованість, є безпідставними.
Враховуючи наявність обґрунтованої підозри, доведеність існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, особу підозрюваного та конкретні обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється  ОСОБА_7 , колегія суддів, вважає доведеним, що будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного  ОСОБА_7 , а тому наявні підстави для задоволення клопотання слідчого та застосування до  ОСОБА_7 ,  запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризиками є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного  ОСОБА_7 ,запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дані про особу підозрюваного та суворість можливого покарання за інкриміновані злочини не дають підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 5 ст. 183 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.
Крім того ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім - забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Також, суд повинен так само обережно і ретельно розглядати питання про застосування застави, як і вирішувати, чи є необхідним продовження тримання особи під вартою. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та ін.
При визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.
Слідчим суддею під час визначення застави, враховано обставини кримінальних правопорушень в яких підозрюється ОСОБА_7 та наявність ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, визначено заставу у розмірі 3000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 9 984 000 грн., оскільки внесення застави у зазначеному розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Колегія суддів, приходить до висновку, що визначена підозрюваномуОСОБА_7 застава у розмірі 3000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 9 984 000 (дев`ять мільйонів дев`ятсот вісімдесят чотири тисячі) грн., як альтернатива запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час є співмірною з існуючими в кримінальному провадженні обставинами і ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Доводи сторони захисту, за змістом апеляційної скарги, про наявність підстав для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. 
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції, з урахуванням вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування підозрюваної іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено. 
На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що встановлені органами досудового розслідування обставини були виправданими та необхідними елементами, що визначали потреби в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просив скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватись під вартою, то колегія суддів наголошує на тому, що особам, які утримуються під вартою надається медична допомога у встановленому законом порядку.
Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , з викладеними в них доводами, задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

постановила:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 травня 2026 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4