26.08.2026 
Справа № 482/1519/25 
Номер провадження 2/482/29/2026 

РІШЕННЯ
Іменем України
26 серпня 2026 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Кічули В.М., за участю секретаря судового засідання Алєксєєнко В.В., позивачки ОСОБА_1 , представниці позивачки ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представниці відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нова Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства, -

встановив:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства.
Свою позовну заяву обґрунтовувала тим, що з 2007 року по 2014 рік позивачка, яка раніше носила прізвище « ОСОБА_6 » та ОСОБА_7 проживали разом без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_8 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_9 . Оскільки на момент народження даних дітей позивачка не перебувала у зареєстрованому шлюбі, то реєстрацію народження дітей було здійснено на підставі ст. 135 СК України.
Спільне життя позивачки та ОСОБА_7 не склалося та останній переїхав проживати окремо, але продовжував брати активну участь у вихованні синів.
В подальшому ОСОБА_7 було призвано на військову службу, під час проходження якої ІНФОРМАЦІЯ_3 він загинув.
Вказує, що на момент смерті ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , яка отримала одноразову грошову допомогу, яка б мала бути розподілена на всіх членів сім`ї, зокрема і на дітей позивачки, а тому ОСОБА_1 просила про задоволення позову та встановлення факту батьківства, а саме того, що ОСОБА_10 є батьком дітей позивачки, а також просила про внесення відповідних змін до актових записів про народження дітей.
У відзиві на позовну заяву представниця відповідачки ОСОБА_4 - адвокат Козуненко І.В. вказала, що ними позовні вимоги ОСОБА_1 не визнаються, виходячи з наступного.
Позивачка стверджує, що вона з загиблим проживала у період з 2007 року по 2014 рік однією сім`єю, проте доказів на підтвердження цього факту не надає: ані рішення суду, ні показань свідків, ні довідок, ні фото-, відеодоказів, банківських квитанцій, ні доказів спільного придбання майна, докази спільних витрат, тощо. 
Позивачка повідомляє про те, що через відсутність офіційно зареєстрованого шлюбу її діти у актових записах мають відмітку про зазначення батьківства за ст. 135 СКУ тобто зі слів матері. Проте відповідно до ст. 126 СКУ походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.
Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Отже, у разі визнання свого батьківства відносно дітей Позивачки та за наявності бажання ОСОБА_7 міг би бути записаний батьком навіть при відсутності офіційно зареєстрованого шлюбу.
Позивачка зазначає, що по-батькові дітей вказано « ОСОБА_11 » і вважає це додатковим підтвердження факту спорідненості загиблого ОСОБА_7 та її синів.
Проте ім`я ОСОБА_12 не є унікальним, до того ж, зазначено лише зі слів матері, а в такому випадку можна вказати будь-яке ім`я, навіть не існуючої особи.
Позивачка вказує, що після завершення їх із ОСОБА_7 відносин, він все рівно брав активну участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, проте доказів на підтвердження даного факту не надано.
Як додаток до позовної заяви було надано копію довідки Єланецького закладу дошкільної освіти №4 «Малятко», якою підтверджується, що діти позивачки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відвідували цей заклад (проте у який період не вказано) та те, що ОСОБА_7 був батьком дітей, забирав їх із садочку, відвідував батьківські збори. На підставі чого директором даного закладу дошкільної освіти зроблені такі висновки, а саме про батьківство ОСОБА_7 , тим більше, коли обоє з дітей давно досягли шкільного віку, невідомо.
Також як докази були надані фотографії ОСОБА_7 та Позивачки з дітьми та іншими особами. Якість фотографій не дає чіткого розуміння, хто на них зображений, як і загалом якість більшості додатків, що є нечитабельними.
Виходячи з викладено просила про відмову у задоволенні позову.
У наданих до суду письмових поясненнях відповідач ОСОБА_3 визнав позовні вимоги ОСОБА_1 та вказав, що йому достеменно відомо, що в період з 2007 по 2014 роки його син ОСОБА_7 проживав однією сім`єю з позивачкою і у них народилося двоє дітей ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . З моменту їх народження загиблий відкрито визнавав себе їхнім батьком, постійно піклувався про них, приділяв їм увагу і турботу, та ніколи не заперечував свого батьківства. Під час спільного проживання його сина з ОСОБА_1 , вони часто разом з дітьми гостювали у відповідача та його дружини - їх бабусі, яка станом на час розгляду цієї справи уже покійна. Вказує, що навіть після призову на служби до лав ЗС України, ОСОБА_7 продовжував піклуватися про своїх синів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та систематично надсилав їм кошти. Підтвердив, що діти є його рідними онуками, а його загиблий син ОСОБА_7 є їхнім біологічним батьком.
Позивачка та її представниця у судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги, з підстав, викладених ними у позовній заяві. Позивачка також додатково вказала, що бажає щоб її діти носили прізвище свого батька ОСОБА_7 , у зв`язку з чим просила розцінити це як уточнення позовних вимог.
Представниця відповідачки ОСОБА_4 заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав, наведених нею у відзиві на позов. Вказувала, що матеріалами справи не підтверджено факт батьківства ОСОБА_7 по відношенню до дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Відповідач ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги позивачки з підстав, викладених ним у своїх письмових поясненнях. Додатково зазначив суду, що не розуміє заперечень щодо батьківства, які надає представниця відповідачки ОСОБА_4 , оскільки діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 неодноразово у певний період часу проживали разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , і їй достеменно відомо, що його загиблий син визнавав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 своїми рідними дітьми. Підтримав позицію позивачки, що діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повинні носити прізвище свого батька ОСОБА_7 .
Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_13 , батьками якого записані ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 57).
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька ОСОБА_13 - ОСОБА_17 , до актового запису про народження було внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, зі слів матері.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_14 , батьками якого записані ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 71).
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька ОСОБА_14 - ОСОБА_17 , до актового запису про народження було внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, зі слів матері.
Позивачкою надано до суду довідку акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про рух коштів на рахунку за період з 01.10.2023 року по 31.12.2023 року, з якого вбачається перерахування коштів 21.11.2022року та 21.12.2022 року, деталі операції: «Безготівкове зарахування Artykov Hennadii Visa Direct», кожна сума в валюті операції: 7000,00 грн.
Відповідно до довідки Єланецького закладу дошкільної освіти № 4 «Малятко» від 16.06.2025 року № 27, виданої ОСОБА_1 , про те, що в той період, коли її діти ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відвідували Єланецький заклад дошкільної освіти № 4 «Малятко», їх тато, ОСОБА_7 , приймав активну участь у вихованні дітей. Приводив і забирав їх із закладу, відвідував батьківські збори, забезпечував дітей усім необхідним.
До позову долучено копії фотографій, на яких за твердженнями позивачки, зображений загиблий ОСОБА_7 разом із своїми дітьми, зокрема на одній із світлин зображено, як загиблий забирав позивачку із пологового будинку разом з новонародженим ОСОБА_8 , на інших світлинах зображений загиблий разом із дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з іншими людьми, в тому числі із дідусем - відповідачем ОСОБА_3 .
Долучено переписку з месенджера, відповідно до якої, за твердженнями позивачки, відбувається розмова між загиблим ОСОБА_7 та його дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , із якої вбачається, що загиблий до останнього часу свого життя приділяв дітям увагу, цікавився їхніми справами та брав участь у їх утриманні.
ОСОБА_7 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ), батьками якого записані ОСОБА_3 (відповідач по справі) та ОСОБА_19 , яка на час розгляду справи померла, що не заперечували сторони по справі. 
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , з 22.09.2017 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрували шлюб.
Відповідно до сповіщення № 634 військової частини НОМЕР_5 від 02.05.2023 року, ОСОБА_4 сповіщено про те, що її чоловік призваний за мобілізацією, радіотелефоніст 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_6 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_5 , солдат ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_7 , вірний військовій присязі у бою за нашу Батьківщину, виявивши стійкість і мужність загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в районі населеного пункту Берхівка Донецької області при виконання бойового завдання.
Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16.02.2026 року у справі № 482/529/25 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , треті особи: військова частина НОМЕР_5 , Міністерство оборони України, про встановлення факту смерті, встановлено факт смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , військовослужбовця (солдата, радіотелефоніста 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_6 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_5 ) уродженця м. Нова Одеса, Миколаївської області, Україна, громадянина України, визнавши датою його смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 , при виконанні обов`язків військової служби під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації, місце смерті: район населеного пункту Берхівка, Бахмутського району, Донецької області. 
Цей факт встановлено для забезпечення права ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , на оформлення спадщини, в порядку встановленому законодавством, та реалізації її права на отримання виплат по факту загибелі її чоловіка під час виконання бойового завдання. 
13.11.2025 року ухвалою суду, за клопотанням позивачки, по справі було призначено проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої було доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, для вирішення питання - чи існує біологічна спорідненість між дітьми ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_12 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_13 (дідом по батьківській лінії).
08.01.2026 року ухвалою суду, за клопотанням експерта, змінено питання, які поставлено експерту, зокрема - чи перебувають ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , в біологічній спорідненості по чоловічій лінії з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_13 (дідом по батьківській лінії)? 
Відповідно до висновку експерта від 26.02.2026 року № СЕ-19/115-26/904-БД:
1.Біологічна спорідненість по чоловічій лінії ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_15 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_16 не виключається.
2.Біологічна спорідненість по чоловічій лінії ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_17 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_16 не виключається.
30.04.2026 року представницею відповідачки ОСОБА_4 - адвокатом Грумінською Д.О. подано до суду письмові додаткові пояснення у справі, в яких остання зазначила що висновок експерта не є категоричним і не встановлює факту батьківства. Формулювання про те, що спорідненість «не виключається», свідчить лише про ймовірнісний характер результату та не підтверджує походження дітей від конкретної особи, та не відповідає стандарту доказування у справах про встановлення батьківства. Оскільки експертне дослідження проведено за непрямою лінією спорідненості, то такий підхід є опосередкованим і не дає можливості ідентифікувати конкретну особу як біологічного батька, а дозволяє встановити лише належність до певної чоловічої генетичної лінії. Навела також інші заперечення щодо нього, вказавши, що фактично експерт обмежився констатацією формального генетичного збігу без проведення повного та всебічного аналізу, необхідного для вирішення питання про батьківство. Такий підхід не відповідає вимогам об`єктивності та повноти судової експертизи.
Відповідно до письмової заяви від 23.07.2026 року, наданої представницею позивачки, наведено додаткові обґрунтування дійсності обставин, встановлених експертом. Зокрема зазначено, що представником відповідача фактично залишено поза увагою ключову обставину цієї справи - безпосереднє дослідження ДНК між дітьми та їхнім батьком є фізично неможливим, оскільки батько дітей загинув, і саме смерть ймовірного батька стала причиною звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства. За таких обставин проведення молекулярногенетичного дослідження із найближчим кровним родичем померлого - його батьком (дідом дітей) - є єдиним можливим способом встановлення біологічної спорідненості по чоловічій лінії. Зазначила, що відсутність у висновку показників PI, CPI або статистичної ймовірності батьківства не свідчить про неповноту чи недоліки експертного дослідження, а є наслідком того, що експерт виконував зовсім інше процесуальне завдання, визначене ухвалою суду, а твердження представниці відповідачки щодо обов`язкової наявності таких показників PI, CPI та ймовірності батьківства у цій справі не ґрунтуються ні на законі, ні на методиках проведення судових молекулярно-генетичних експертиз.
Також представниця позивачки наводить посилання на практику, зокрема вказує, що Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №310/3095/17 зазначив, що ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства, а його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами для підтвердження або спростування факту походження дитини.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25 серпня 2020 року у справі №478/690/18, у якій суд зазначив, що результати молекулярногенетичної експертизи мають найбільшу доказову силу серед доказів, які подаються сторонами у справах про встановлення походження дитини.
Вказала, що Європейський суд з прав людини у рішенні «Kalacheva v. Russia» (№3451/05, рішення від 07.05.2009) також наголосив, що ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства, а його доказова сила значно переважає будь-який інший доказ, який може бути поданий сторонами.
Вважає, що представник відповідача фактично критикує експертний висновок за відсутність показників, які не могли бути визначені в силу об`єктивної неможливості проведення дослідження між померлим батьком та дітьми. Крім того, представник відповідача фактично підміняє поняття «встановлення батьківства» та «встановлення біологічної спорідненості». 
Зазначає, що у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц вказано, що під час вирішення спорів про встановлення батьківства суд повинен оцінювати всі наявні докази у їх сукупності, а не кожен окремо. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №444/526/18, від 08 березня 2023 року у справі №205/5698/21 та від 30 травня 2023 року у справі №592/4443/17, у яких наголошено, що висновок судово-генетичної експертизи є одним із найважливіших доказів, однак він оцінюється судом разом з іншими доказами у справі. 
Враховуючи вищевикладене, просила врахувати висновок експерта.
Статтею 51 Конституції України закріплено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.
Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство.
Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. 
Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.
Згідно ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 145 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою.
Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 147 СК України, по батькові дитини визначається за іменем батька.
По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова), спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.
Відповідно до п. 6 Постанови, особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК (2947-14) зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.
У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.
Відповідно п. 9 Постанови, відповідно до статей 213, 215 ЦПК ( 1618-15 ) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК ( 1618-15 ), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.
Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану.
Відповідно до п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 за № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.
Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
При дослідженні судом матеріалів справи та пояснень учасників провадження, заперечення відповідачки ОСОБА_4 та її представника не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, і встановленими судом обставинами.
Зокрема твердження відповідачки про те, що ОСОБА_1 не підтверджено факту її спільного проживання з загиблим ОСОБА_7 у період з 2007 року по 2014 рік судом оцінюються критично, оскільки предметом розгляду у даній справі не є встановлення факту спільного проживання, а встановлення факту батьківства.
Із долучених до матеріалів справи фотографій та отриманих в суді пояснень щодо них від відповідача ОСОБА_3 , який є батьком загиблого, та який беззаперечно вважає себе дідусем дітей, чітко прослідковується той факт, що загиблий ОСОБА_7 забирав позивачку із пологового будинку разом з новонародженим ОСОБА_8 , брав активну участь у спілкуванні з дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Із переписки у месенджері, наданої з телефону позивачки, що пояснює підпис контакту загиблого як « ОСОБА_21 » та виписки по рахунку позивачки вбачається, що загиблий ОСОБА_7 до останнього часу свого життя приділяв дітям увагу, цікавився їхніми справами, брав участь у їх утриманні, звертався до них «синули мои», а діти зверталися до нього «папа».
Посилання відповідачки на те, що довідка Єланецького закладу дошкільної освіти №4 «Малятко» від 16.06.2025 року, в якій зазначено, що діти позивачки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відвідували цей заклад, що ОСОБА_7 був батьком дітей, забирав їх із садочку, відвідував батьківські збори, не може братися судом до уваги, оскільки в ній не вказано у який період це відбувалося та на підставі чого директором даного закладу дошкільної освіти зроблені такі висновки, тим більше, коли обоє з дітей давно досягли шкільного віку, судом також оцінюються критично, оскільки мотиви, з яких відповідачка ставить цю довідку під сумнів, не спростовують викладених у ній фактів, які в сукупності також підтверджені іншими матеріалами справи.
Посилання представниці відповідачки про недопустимість як доказів у справі сповіщення № 634 військової частини НОМЕР_5 від 02.05.2023 року та рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16.02.2026 року у справі № 482/529/25, через те, що невідомо звідки вони у позивачки, спростовані в судовому засіданні поясненнями ОСОБА_1 , яка вказала, що отримала їх від доньки відповідача ОСОБА_3 .
Представниця відповідачки не заперечувала дійсність даних документів, та викладених в них обставин, у зв`язку з чим, суд приймає їх до уваги.
Інші доводи сторони відповідачки ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та беручи до уваги, що ОСОБА_7 загинув, що перешкоджає встановленню його батьківства на підставі проведення судової молекулярно-генетичної експертизи між ним та дітьми, зважаючи на висновок експерта від 26.02.2026 року № СЕ-19/115-26/904-БД, яким встановлено, що біологічна спорідненість по чоловічій лінії ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_17 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , який є рідним батьком загиблого ОСОБА_7 , не виключається, на інші докази та пояснення відповідача ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.
При цьому, враховуючи уточнені вимоги позивачки щодо зміни прізвища дітей на прізвище їх батька ОСОБА_7 , які хоч і були заявлені не у підготовчому засіданні, однак такі випливають із вимоги позивачки, заявленої у позовній заяві про внесення змін до актових записів про народження дітей в частині зазначення батьком ОСОБА_7 , керуючись насамперед інтересами дітей та приписами ст. 145 СК України про визначення прізвища дитини, суд вважає, що такі вимоги підлягають до задоволення. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідачів.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №35 від 04.07.2025 року, при зверненні до суду позивачкою сплачено 1211,20 грн. судового збору. 
Відповідно до рахунку №2026-33 від 10.02.2026 року, виставленого Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, вартість судово-біологічної експертизи, яка призначалася у даній справі ухвалою суду від 13.11.2025 року, становить 23 559,62 грн. Згідно з долученою квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №1, 10.02.2026 року вказана сума була сплачена позивачкою на рахунок експертної установи.
Відтак, зважаючи на задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача в рівних частинах підлягають стягненню суми сплаченого судового збору по 605,60 грн. (із суми 1 211,20 грн.) та витрат за проведення експертизи по 11 779,81 грн. (із суми 23 559,62 грн.).
На підставі викладеного, керуючись ст. 130 СК України, ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства- задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України, уродженець міста Нова Одеса Миколаївської області, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_17 .

Внести зміни до актового запису про народження № 57, складеного 28 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Єланецького районного управління юстиції Миколаївської області, відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , а саме:
- змінити прізвище дитини з « ОСОБА_8 » на « ІНФОРМАЦІЯ_20 »;
- в частині «Відомості про батька» зазначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , громадянин України, виключивши запис про ОСОБА_17 , як батька дитини.

Внести зміни до актового запису про народження № 71, складеного 27 вересня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Єланецького районного управління юстиції Миколаївської області, відносно ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , а саме:
- змінити прізвище дитини з « ОСОБА_9 » на « ІНФОРМАЦІЯ_20 »;
- в частині «Відомості про батька» зазначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , громадянин України, виключивши запис про ОСОБА_17 , як батька дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_16 , РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_19 , РНОКПП НОМЕР_7 ) 605,60 (шістсот п`ять гривень 60 копійок) грн. судового збору та 11 779,81 (одинадцять тисяч сімсот сімдесят дев`ять гривень 81 копійка) грн. вартості судової молекулярно-генетичної експертизи.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_19 , РНОКПП НОМЕР_7 ) 605,60 (шістсот п`ять гривень 60 копійок) грн. судового збору та 11 779,81 (одинадцять тисяч сімсот сімдесят дев`ять гривень 81 копійка) грн. вартості судової молекулярно-генетичної експертизи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя        В.М. Кічула