Справа № 683/3327/25  
1-кп/683/145/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області 
в складі: головуючої – судді ОСОБА_1 
секретаря ОСОБА_2 
з участю прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченої ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинові кримінальне провадження про обвинувачення  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Хмельницький, українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, неодруженої, яка не працює, є учасником бойових дій, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:
- 27.05.2025 Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч.2 ст.309, ч.1 ст.382 КК України до штрафу в розмірі 42500 грн. Штраф сплачено 04.06.2025;
- 15.07.2025 Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 20400 грн. Штраф сплачено 17.07.2025;
- 28.07.2025 Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч.2 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 34000 грн. Штраф сплачено 08.08.2025;
- 13.04.2026 Красилівським районним судом Хмельницької області за ч.3 ст.382 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 1 рік, 
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України, -

встановив:

ОСОБА_4 будучи засудженою вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27.05.2025, який набрав законної сили, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, відповідно до постанови Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18.02.2025 (справа № 683/511/25), яка набрала законної сили 03.03.2025, була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП та позбавлена права керування транспортними засобами строком на 10 років, достовірно знаючи про наявність цієї постанови суду та будучи ознайомленою з нею, з метою її невиконання, в частині позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати та маючи умисел на невиконання зазначеного судового рішення, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення вимог ч. 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжила керувати транспортними засобами, чим допустила повторне умисне невиконання судового рішення.
Зокрема, ОСОБА_4 1 вересня 2025 року о 19 год. 16 хв. керувала транспортним засобом марки «Skoda», моделі «Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Ізяславська, 122, в м. Старокостянтинів, Хмельницького району, Хмельницької області, де була зупинена працівниками СРПП ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області за порушення п. 2.1. а) Правил дорожнього руху, на підставі чого останніми було складено протокол про адміністративне правопорушення.
5 вересня 2025 року 11 гол. 23 хв. ОСОБА_4 повторно керувала транспортним засобом, марки «Skoda», моделі «Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Івана Франка, 29, м. Старокостянтинів, Хмельницького району, Хмельницької області, де була зупинена працівниками СРПП ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області за порушення п. 2.5. а) Правил дорожнього руху, на підставі чого складено протокол про адміністративне правопорушення.
Окрім того, ОСОБА_4 12 вересня 2025 року о 08 год. 30 хв. повторно керувала транспортним засобом марки «Skoda», моделі «Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Героїв Чорнобильців, 11, м. Старокостянтинів, Хмельницького району. Хмельницької області, де була зупинена працівниками СРПП ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області за порушення п. 2.1. а) Правил дорожнього руху, на підставі чого складено протокол про адміністративне правопорушення.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 30 жовтня 2025 близько 15 год. 35 хв. ОСОБА_4 , свідомо порушуючи вимоги ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03.10.2025, про застосування щодо неї запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, повторно керувала транспортним засобом марки «Skoda», моделі «Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 по автомобільній трасі Н25, поблизу с. Зеленці Старокостянтинівської ТГ Хмельницького району Хмельницької області, де була зупинена працівниками СРПП ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області за порушення п. 2.4. а) Правил дорожнього руху, в результаті чого стосовно неї складено протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-2, ч.5 ст.126, ч. 2 ст. 122 КУпАП.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину визнала повністю, щиро розкаялася та пояснила, що дійсно за вищевказаних обставин, будучи позбавленою права керування транспортним засобом, неодноразово керувала автомобілем, оскільки повернулась із зони бойових дій та легковажно вважала, що й тут може їздити без прав.
Обмежившись в судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ст.349 КПК України показаннями обвинуваченої, яка повністю визнала себе винною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо вищевказаних фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності її позиції немає. Обвинуваченій роз`яснено, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
Таким чином, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.3 ст.382 КК України як умисне невиконання постанов суду, що набрали законної сили, вчинене особою, яка раніше судима за злочин, передбачений цією статтею.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд виходить із положень, визначених в ст.50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. 
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Загальні засади призначення покарання визначені у ст.65 КК України, згідно якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до роз`яснень, даних у п.2 та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивовано у вироку. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти росії» від 16.10.2008).
Призначаючи покарання, суд виходить з того, що відповідно до положень ст.12 КК України обвинувачена ОСОБА_4 вчинила нетяжкі злочини. 
З матеріалів справи вбачається, що вона раніше судима, є учасником бойових дій та особою досить молодого віку, пройшла курс психологічної допомоги за власним бажанням у центрі ФОП ОСОБА_7 , на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, а також добровільно перерахувала на потреби ЗСУ 200000 грн .
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій, зважаючи на положення ст. 67 КК України, не встановлено.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 у межах положень ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та визнання вини. При цьому, суд виходить з того, що обвинувачена під час судового розгляду справи повністю визнала свою вину, висловила щирий жаль з приводу скоєного та осуд своєї поведінки, надавала суду пояснення, вчиняла активні дії, спрямовані на досягнення мети слідства, встановлення обставин вчинення нею кримінальних правопорушень. Таке сприяння було активним, тобто певною мірою ініціативним. 
При призначенні покарання судом враховуються конкретні обставини справи, спричинені наслідки, поведінка обвинуваченої під час та після вчинення злочину, яка визнала свою вину та щиро розкаялася, що, на думку суду, вказує на повне усвідомлення обвинуваченою вчиненого та обсягу завданої шкоди. 
Реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, а також, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, а також для попередження вчинення нових злочинів самою обвинуваченим та іншими особами, суд приходить до висновку призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, в межах мінімальних строків, визначених санкцією ч.1 ст.382 КК України. 
Разом з тим, ОСОБА_4 , будучи засудженою 13 квітня 2026 року вироком Красилівського районного суду Хмельницької області за ч.3 ст.382 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 1 рік, а тому остаточне покарання їй слід призначити на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. 
Дослідивши дані про особу обвинуваченої, суд дійшов переконання, що вона не є тією суспільно-небезпечною особою, яку слід ізолювати від суспільства, а тому підстав для призначення їй покарання у виді реального позбавлення волі суд не вбачає, та вважає, що її виправлення можливе без відбування основного покарання із звільненням її від нього з випробуванням та з покладанням на неї відповідно до вимог ст.76 КК України певних обов`язків.
На переконання суду, саме таке покарання, буде відповідати вимогам ст.50, 65 КК України, та буде необхідним, справедливим, та достатнім, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде відповідати принципам індивідуалізації покарання.
Питання про долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України. 
Керуючись ч.3 ст.349, ст.368-370, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.382 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на трок 3 роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України із застосуванням ст.72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначених за цим вироком та за вироком Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 квітня 2026 року, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4  звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки. 
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4  наступні обов`язки, пов`язані із звільненням від відбування покарання з випробуванням: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 3 листопада 2025 року, скасувати.
Речовий доказ - автомобіль марки Skoda», моделі «Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, який перебуває на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів при ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, що по вул. Авіаторів, 2 м. Старокостянтинів, Хмельницького району, Хмельницької області, повернути власнику - ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя