Справа № 212/6417/26
2/212/5155/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2026 року м. Кривий Ріг
Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі:
головуючого судді – Козлова Д. О.,
при секретарі – Пижик В. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання,
представника відповідача – Єфремової Т. О., -

В С Т А Н О В И В:

1 травня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що ОСОБА_1 працював з 22.01.2001 року по 30.04.2001 року підземним прохідником у шахті ім. Артема ДП «Рудоуправління ім. Кірова», з 01.05.2001 р. по 15.08.2014 р. - підземним прохідником у шахті ім. Артема Шахтоуправління з підземного видобутку руди КДГМК «Криворіжсталь», реорганізованого у ВАТ «КГМК «Криворіжсталь», ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», тобто в умовах впливу шкідливих факторів загалом 13 років 7 місяців. Внаслідок роботи у шкідливих умовах праці у нього були виявлені наступні професійні захворювання: радикулопатія шийна та попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язо-тонічним та периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу ліктьових (ПФ першого-другого ст.) та колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів; хронічний (пиловий) бронхіт, ЛН першого ст. По факту даних професійних захворювань складено Акт № 20 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31.07.2015 року де вказано, що такі професійні захворювання виникли через те, що ОСОБА_1 працював у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», виконуючи роботи в підземних умовах шахти, які характеризувалися фізичним перевантаженням та запиленістю повітря робочої зони, що перевищували гранично допустимі норми через недосконалість робочого місця. За довідками МСЕК 2015, 2016, 2018 років ОСОБА_1 встановлено 50% втрати професійної працездатності (40% - радикулопатія, 10% - хронічний бронхіт) та третю групу інвалідності. За довідкою МСЕК серії 12ААА № 079283 від 01.10.2020 року ОСОБА_1 встановлено 40 % втрати професійної працездатності (25% - радикулопатія , 15% - хронічний бронхіт) безстроково. Таким чином через хронічне професійне захворювання було порушено нормальні життєві зв`язки позивача. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання позивач відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, що позначається на його душевному та фізичному станах через незворотність негативних змін у його житті. Отже, факт моральних страждань є очевидним, які позивачу мають бути відшкодовані внаслідок ушкодження його здоров`я у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства зі створення безпечних умов праці. Враховуючи ступінь втрати професійної працездатності позивача, просив суд стягнути на користь позивача з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 328 586 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
У відзиві представник відповідача, ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ОСОБА_2 , не визнаючи заявлені позовні вимоги, вказувала, що вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані, вказуючи, що позивачу була відшкодована моральна шкода, оскільки між ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та позивачем 30.11.2015 року було проведено зустріч, за результатами якої складено та підписано протокол зустрічі адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з ОСОБА_1 у зв`язку з професійним захворюванням, яким запропоновано у рахунок добровільної компенсації моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 15000 грн., на що позивач погодився, не маючи претензій до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Отже, між сторонами була досягнута домовленість щодо розміру, способу та одноразового характеру відшкодування моральної шкоди, що свідчить про реалізацію потерпілим права, передбаченого ст. 23 ЦК України. Факт виконання ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» зобов`язання доводиться платіжним дорученням № 600044289 від 23.12.2015 року, згідно з яким зазначена сума була перерахована з рахунку підприємства на рахунок позивача в АТ «Укрсіббанк». Враховуючи, що право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди за спричинене йому професійне захворювання було реалізовано, підприємство виконало зобов`язання з виплати такої компенсації, то виходячи з одноразового характеру відшкодування моральної шкоди, повторні вимоги про стягнення моральної шкоди за тими ж обставинами не підлягають задоволенню. Крім того позивачу було повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, на що позивач свідомо погодився, тому будь-яких порушень законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, відповідач не вчиняв. Також заявлена сума позовних вимог ОСОБА_1 не відповідає вимогам розумності та справедливості. Отже, просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову повністю.
Ухвалою суду від 6 травня 2026 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи.
Однак за клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 12 червня 2026 року було визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач, ОСОБА_1 , до суду не зявився, надавши клопотання з проханням провести розгляд справи без виклику сторін.
Представник відповідача, адвокат Єфремова Т. О., у судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , надала пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на практику Верховного Суду, вказуючи, що сторони дійшли згоди щодо розміру грошового відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 15000 грн., яка була виплачена позивачу у 2015 році, тому просила суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю, додаючи, що ступінь втрати працездатності позивача з того часу покращився.
Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного вмотивування.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та працював на вказаному підприємстві з 22.01.2001 р. по 30.04.2001 року - підземним прохідником у шахті ім. Артема ДП «Рудоуправління ім. Кірова», з 01.05.2001 р. по 15.08.2014 р. - підземним прохідником у шахті ім. Артема Шахтоуправління з підземного видобутку руди КДГМК «Криворіжсталь», реорганізованого у ВАТ «КГМК «Криворіжсталь», ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», звідки позивача було звільнено за власним бажанням по виходу на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки позивача (серія НОМЕР_1 ).
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31.07.2015 року, складеного відносно підприємства ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», встановлено наявність у ОСОБА_1 , стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становив 13 років 3 місяці на підприємстві відповідача, професійного захворювання: радикулопатія шийна та попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язо-тонічним та периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу ліктьових (ПФ першого-другого ст.) та колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів; а також хронічний (пиловий) бронхіт, ЛН першого ст., встановленого Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини від 07.07.2015 року. При цьому виникнення у позивача професійного захворювання сталось внаслідок його роботи на виробництві ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за умов праці, які характеризувались фізичним перевантаженням, та в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищувала допустимі норми.
На підставі виписки МСЕК від 24.09.2015 року ОСОБА_1 була встановлена первинно третя інвалідності та визначено 50% втрати професійної працездатності (40% радикулопатія, 10% хронічний бронхіт) внаслідок професійного захворювання.
Також за виписками МСЕК від 06.10.2016 року та від 25.09.2018 року ОСОБА_1 була підтверджена третя інвалідності та визначено 50% втрати професійної працездатності (40% радикулопатія, 10% хронічний бронхіт) внаслідок професійного захворювання.
Натомість, згідно із випискою МСЕК від 01.10.2020 року ОСОБА_1 була встановлено безстроково 40% втрати професійної працездатності (25% радикулопатія, 15% хронічний бронхіт) внаслідок професійного захворювання без визначення групи інвалідності.
У зв`язку із професійним захворюванням ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в 2014, 2017, 2023 роках , що підтверджується виписками-епікризами відносно позивача.
Суд зазначає, що за ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ч. 4 ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
На підставі ст.237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків на підприємстві відповідача, то моральну шкоду йому заподіяно відповідно ушкодженням здоров`я під час роботи у відповідача, оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, внаслідок чого суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».
Отже, суд відкидає посилання представника ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на те, що відповідач не відповідає за спричинення ОСОБА_1 профзахворювання, оскільки на підприємстві відповідача не було організовано безпечні умови праці позивача, що стало наслідком розвитку у нього професійного захворювання.
При цьому наявність вини у даному випадку для відповідальності відповідача за законом не вимагається, оскільки за п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Також судом було встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання зі встановленням стійкої втрати працездатності ОСОБА_1 у розмірі 50%, та встановленням йому третьої групи інвалідності, а з 01.10.2020 року в розмірі 40% втрати працездатності безстроково та без визначення інвалідності, позивачу безумовно було заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок професійного захворювання у останнього змінилися умови життя, він змушений проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт у повсякденному житті, обмеженість у можливості продовжувати колишній активний спосіб життя та тривогу за майбутнє внаслідок набутого професійного захворювання.
Таким чином суд відкидає посилання представника відповідача на те, що позивачем не доведено завдання йому моральних страждань через спричинене йому професійне захворювання.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд вказує, що за ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
В той же час моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів за ч. 1 ст. 1168 ЦК України.
Тлумачення ч. 5 ст. 23 ЦК України свідчить, що за загальним правилом компенсація моральної шкоди відбувається одноразово. Виключення щодо одноразової компенсації моральної шкоди може бути передбачено таким універсальним регулятором як договір або ж нормою закону.
Так за ч. 1 ст. 1168 ЦК України допускається компенсація моральної шкоди періодичними платежами, якщо її завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд за постановою від 10 серпня 2022 року у справі № 210/5096/19.
Зокрема, по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме: щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду, в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.
Подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 1 березня 2021 року по справі № 180/1735/16-ц.
Спричинення моральної шкоди працівникові внаслідок порушення його трудових прав шкідливими умовами виробництва - це негативне явище, яке породжує у роботодавця обов`язок її відшкодувати. Сторони трудового договору можуть досягти спільної домовленості про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо сторони не досягли домовленості, то в рішенні суду визначаються спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2025 року по справі № 180/1013/24.
Суд також встановив, що за заявою від 15.10.2015 року ОСОБА_1 просив ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» провести добровільне відшкодування йому моральної шкоди внаслідок професійного захворювання в сумі 76 400 грн.
Також представником відповідача суду було долучено протокол зустрічі ОСОБА_1 та адміністрації ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», на якій було відповідачем запропоновано позивачу одноразово виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, в сумі 15000 грн., на що ОСОБА_1 погодився та не мав претензій до ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», внаслідок чого було прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 компенсації в сумі 15000 грн.
Фактичне перерахування ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 15000 грн. в рахунок моральної шкоди та зарахування їх на банківській рахунок позивача 23 грудня 2015 року підтверджується відомостями з Міжнародного резервного банку від 16.06.2026 року, АТ «УкрСиббанк» від 15.06.2026 року, а також платіжним дорученням та випискою з рахунку ОСОБА_1 .
В той же час суд не може погодитись із позицією представника ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», що ОСОБА_1 повністю використав своє право на відшкодування завданої йому через набуте професійне захворювання моральної шкоди, оскільки з моменту отримання ним виплат сум в розмірі 15000 грн. минуло більш ніж 10 років, а стан його здоров`я суттєво не покращився.
Крім того суд звертає увагу на те, що положення ст. 1168 ЦК допускають компенсацію моральної шкоди періодичними платежами, якщо її завдано ушкодженням здоров`я.
Також суд наголошує, що між сторонами, ОСОБА_1 та ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», не було укладено письмового договору про добровільне відшкодування моральної шкоди позивачу з боку відповідача, де було беззаперечно визнано ОСОБА_1 одноразову реалізацію його права на отримання компенсації за моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, у розмірі, спосіб та строки, визначені таким договором, враховуючи, що ним була заявлена в 2015 році до такого відшкодування сума в розмірі 76 400 грн., тому зобов`язання відповідача з відшкодування завданої моральної шкоди на думку суду не припинилось одноразовою виплатою 15000 грн. на користь ОСОБА_1 .
За наведених обставин справи на переконання суду не була виключена можливість подальшого повного відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди,спричиненої йому професійним захворюванням, відповідачем.
Отже, суд відхиляє посилання представника відповідача на постанову Верховного Судувід 15 жовтня 2025 року по справі № 180/1013/24, як на обґрунтування позиції викладеної у відзиві на позов, оскільки встановлені обставини по даній справі відрізняються від фактичних даних справи, переглянутої Верховним Судом.
Відповідно до п 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практик в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Таким чином суд бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання кількість часу, який ОСОБА_1 пропрацював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, а також його профмаршрут, що стало причиною встановлення професійного захворювання ОСОБА_1 , ступінь втрати ним працездатності через професійне захворювання, тривалість такої втрати, отриману ним інвалідність, необхідність позивача у медикаментозному лікуванні, розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, а також відповідальність, яка лежить підприємстві відповідача у спричиненні ушкодження здоров`я позивачу.
Отже, на підставі переліченого вмотивування, враховуючи те, що ОСОБА_1 отримав професійне захворювання внаслідок недосконалості виробництва спочатку загалом 50% втрати працездатності через набуте ним професійне захворювання, а потім безстроково - 40%, при роботі понад 13 років у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, та спочатку інвалідність ІІІ групи, а потім без визначення інвалідності, зважаючи на розмір на 1 січня 2026 року мінімальної заробітної плати в сумі 8647 грн., то на переконання суду розмір відшкодування завданої ОСОБА_1 ушкодженням здоров`я моральної шкоди з боку ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» повинен додатково дорівнювати 150 000 грн., що відповідатиме повною мірою спричиненій позивачу моральній шкоді через незворотність негативних наслідків професійного захворювання на його здоров`ї та подальшому житті, які повинен йому відшкодувати саме відповідач, врахувавши при цьому проведення частково такого відшкодування відповідачем 23 грудня 2015 року в сумі 15000 грн. на користь позивача.
Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).
Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.
Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц.
Суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю.
На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1500 грн.
Керуючись ст. 4-5, 13, 76-81, 89, 133-141, 258-259, 263, 265 ЦПК, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, - задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я – 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. без утримання з такої суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
В задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовій збір в сумі 1500 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складено та підписано 20 липня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», ЄДРПОУ 24432974, юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі 1

Суддя: Д. О. Козлов