Справа № 595/724/26
Провадження № 2/595/494/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2026 
Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді  Содомори Р.О.,
при секретарі Присташ П.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бучач цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» пред`явив до суду позов до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №45772191 в розмірі 20180,40 гривень, з яких: 12000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 500,40 грн - сума заборгованості за відсотками; 5760 грн - сума заборгованості за процентами за понадстрокове користування кредитом; 1920 грн – комісія за надання кредиту. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 24 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір надання коштів у кредит №45772191, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». 18 березня 2026 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №18/03/26, згідно якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників.Відповідно до Реєстру боржників №2 від 18.03.2026 до договору факторингу №18/03/26 ТОВ «ФК «ЄПАБ» набуло права грошової вимоги до відповідача всумі 20180,40 грн. Зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 45772191у розмірі 20180,40 грн.
Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2026 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.
15 червня 2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач із позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими, недоведеними належними та допустимими доказами, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Передусім відповідач заперечує факт укладення ним кредитного договору № 45772191 від 24 жовтня 2025 року, факт підписання такого договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а також факт отримання ним кредитних коштів у розмірі 12 000,00 грн. Зазначає, що з матеріалів, долучених до позовної заяви, вбачається, що позивач посилається на підписання договору одноразовим ідентифікатором 76742. Разом із тим матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 був належним чином ідентифікований кредитодавцем, що саме йому було направлено вказаний одноразовий ідентифікатор, що саме він отримав його та використав для підписання договору. Матеріали справи не містять достатніх технічних доказів того, що під час укладення кредитного договору відповідач особисто проходив реєстрацію, створював особистий кабінет в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця, здійснював вхід до такого кабінету, заповнював заявку, підтверджував її саме зі свого пристрою, зі своєї IP-адреси та з використанням належного йому засобу зв`язку. Позивач не довів, що номер телефону, електронна пошта та електронний платіжний засіб, зазначені у матеріалах справи, фактично належали відповідачу та використовувалися ним саме в момент укладення спірного договору. Крім того, зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 12 000,00 грн. До матеріалів справи долучено довідку ТОВ «Європейська платіжна система», відповідно до якої нібито була прийнята до виконання платіжна інструкція на суму 12 000,00 грн із зазначенням отримувача «Богачук Василь» та електронного платіжного засобу з частково замаскованим номером НОМЕР_1 . Однак така довідка не є достатнім доказом отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки вона не містить повного номера платіжної картки, не містить IBAN або номера банківського рахунку відповідача, не підтверджує належність відповідного електронного платіжного засобу саме відповідачу, не містить банківської виписки про фактичне зарахування коштів на рахунок відповідача, а також не підтверджує можливість відповідача реально розпорядитися такими коштами. Таким чином, зазначає, що позивач не довів належними та достатніми доказами, що зазначена ним заборгованість дійсно має місце та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт укладення відповідачем кредитного договору, факт виплати йому грошових коштів, факт належності йому електронного платіжного засобу, на який нібито були перераховані кошти, а також наявність заборгованості саме у заявленому розмірі. Окремо відповідач заперечує проти розміру заявлених до стягнення сум. З умов договору вбачається, що сума кредиту нібито становила 12 000,00 грн, строк кредитування - 30 днів, процентна ставка 0 0,139 % на день, комісія занадання кредиту - 16 % від суми кредиту, тобто 1 920,00 грн. За таких умов проценти за користування кредитом у межах погодженого строку кредитування можуть становити: 12 000,00 грн ? 0,139 % ? 30 днів = 500,40 грн. Комісія, заявлена позивачем, становить: 12 000,00 грн ? 16 % = 1 920,00 грн. Разом із тим позивач додатково заявив до стягнення 5 760,00 грн процентів за понадстрокове користування кредитом. Така сума фактично розрахована як 4 % на день від суми 12 000,00 грн, тобто 480,00 грн на день, за 12 днів прострочення. Вказані 5 760,00 грн не можуть бути стягнуті як звичайні проценти за користування кредитом, оскільки після закінчення строку кредитування право кредитодавця нараховувати договірні проценти за користування кредитом припиняється, а правовідносини сторін переходять у сферу відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 у якій зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Отже, після спливу строку кредитування кредитор не може безпідставно продовжувати нараховувати проценти за користування кредитом як плату за кредит. У разі прострочення грошового зобов`язання кредитор має право на захист свого права у спосіб, визначений законом, зокрема шляхом заявлення вимог відповідно до ст. 625 ЦК України, за умови належного обґрунтування таких вимог. Позивач не заявив вимоги саме в порядку ст. 625 ЦК України, не подав належного розрахунку інфляційних втрат, не обґрунтував правову природу 4 % на день як процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України, а також не довів законність і співмірність такого нарахування у споживчих правовідносинах. Фактично заявлена сума 5 760,00 грн є не звичайною платою за користування кредитом, а підвищеною платою за прострочення, тобто санкцією або іншим платежем, який нараховується саме у зв`язку з невиконанням позичальником грошового зобов`язання після закінчення строку кредитування. Крім того, відповідач заперечує проти стягнення 1 920,00 грн комісії за надання кредиту. На підставі наведеного просить у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовити повністю. У разі якщо суд дійде висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, відмовити позивачу у стягненні 5 760,00 грн процентів за понадстрокове користування кредитом та 1 920,00 грн комісії за надання кредиту як необґрунтованих, недоведених та таких, що не підлягають стягненню.
23 червня 2026 року від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі, у яких зазначено, що з матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку, на зазначений ним номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності), який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Сторони дійшли згоди, що всі завершені дії в особистому кабінеті в ІТС товариства визнаються вчиненими позичальником. Саме відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, оскільки вказаний договір є дійсним та ніким не оспореним. Зазначає, що позивачем було надано до суду всі наявні документи за кредитним договором, які були передані первісним кредитором до ТОВ «ФК ЄАПБ» в рамках укладеного Договору Факторингу. Разом з позовною заявою було долучено довідку ТОВ «ЕВРОПЕЙСЬКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА» Вих. № КД-000067868 від 28.04.2026. Відповідно до умов укладеного договору № 45772191 від 24.10.2025, позичальник у випадку виникнення понадстрокового користування кредитом (його частиною) за Договором повинен сплачувати в повному обсязі нараховані проценти за понадстрокове користування кредитом або пеню, та нести відповідальність, передбачену Договором. Проценти за понадстрокове користування кредитом (його частиною), %/день становлять 4%. Зазначає, що Договір позики був укладений після набрання чинності Закону N 3498-IX, заборгованість по зазначеним договорам була нарахована Первісним кредитором згідно вимог чинного законодавства. Крім того, зазначає, що п. 1.12. Кредитного договору № 45772191 визначено, що комісія за надання кредиту – грошові кошти, які згідно умов Договору Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю за надання та користування Кредитом в якості однієї зі складових загальних витрат за споживчим кредитом. Комісія за надання кредиту 16,00% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 1920,00 грн.). Вся інформація та умови надання споживчого кредиту були доведені до відома Позичальника безоплатно, що підтверджується змістом підписаного ним кредитного договору, згідно з яким підписання свідчить про те, що Відповідач з всіма Умовами ознайомлений та погоджується, перед підписанням повідомлено у встановленій законом формі про всі істотні умови договору.
26 червня 2026 року від представника відповідача надійшли заперечення, згідно яких відповідач не погоджується із доводами позивача, викладеними у поданих письмових поясненнях, вважає їх необґрунтованими, такими, що не спростовують доводи відзиву. Позивач зазначає, що до матеріалів справи долучено довідку ТОВ «Європейська платіжна система», яка нібито підтверджує перерахування коштів на платіжну картку з частково замаскованим номером НОМЕР_1 , однак така довідка не є достатнім доказом отримання відповідачем кредитних коштів. Подані позивачем письмові пояснення не спростовують доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву. Позивач не довів належними та допустимими доказами факт укладення відповідачем кредитного договору № 45772191 від 24.10.2025 року, факт підписання договору саме відповідачем, факт отримання відповідачем одноразового ідентифікатора, факт використання такого ідентифікатора саме відповідачем, факт належності відповідачу платіжної картки НОМЕР_1 , факт фактичного зарахування коштів саме на рахунок відповідача, факт виникнення заборгованості, правильність та законність заявленого розміру боргу, правомірність стягнення 5 760,00 грн понадстрокових процентів, правомірність стягнення 1 920,00 грн комісії, а також належність і достатність доказів переходу до позивача права вимоги саме в заявленому розмірі. На підставі наведеного просить у задоволенні позову відмовити.
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання не з`явився, згідно письмових пояснень просить суд розглядати справу у його відсутності.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить розгляд справи здійснювати у його відсутності.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини.
24 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 шляхом обміну електронними повідомленнями, було укладено Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №45772191, який підписано ОСОБА_1 у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора 76742.
Згідно п.2.1 вказаного Договору, кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту.
За умовами п.2.2 Договору позичальник отримав кредит у розмірі 12000 грн, строком на 30 днів, тобто до 22.11.2025, процентна ставка 0,139% на день (фіксована), денна процентна ставка - 0,672%, проценти за понадстрокове користування позикою 4,00 % в день, пеня – 4,0% в день, комісія за надання кредиту 16,00% від суми наданого кредиту, що складає 1920 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка – 910,02%, орієнтовна загальна вартість кредиту 14420,40 грн.
Згідно п. 4.4 договору позичальник ідентифікований та верифікований за допомогою Системи BankID НБУ.
Підписанням Договору позики № 45772191, від 24 жовтня 2025 року, відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що перед укладанням (підписанням) Договору, позичальник ознайомлюється з Паспортом споживчого кредиту та Офертою, що містить в тому числі проект договору, Політикою конфіденційності, Правилами надання котшів та банківських металів у кредит, іншою інформацією про Кредитодавця та послуги, які ним надаються, в тому числі на сайті кредитодавця. (п.п. 5.1 Договору).
Додатком № 1 до договору позики № 45772191 від 24.10.2025 є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Крім того, відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту до договору про надання коштів у кредит одноразовим ідентифікатором 02526.
Довідкою ТОВ «Европейська платіжна система» від 28.04.2026 повідомлено ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що ТОВ «Европейська платіжна система» підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», відповідно до у мов договору про переказ коштів №ПВ30-09-20/1 від 30.09.2020, та завершення наступних платіжних операцій: дата 24.10.2025, номер платежу c39603eb-aa0d-4e17-a2d9-946c8bb20014, сума 12000,00 грн, отримувач ОСОБА_2 ЕПЗ номер НОМЕР_1 .
Згідно із розрахунком заборгованості наданим ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», залишок заборгованості ОСОБА_1 складає 20180,40 грн, з яких: 12000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 500,40 грн - сума заборгованості за відсотками; 5760 грн - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування; 1920 грн - сума заборгованості за комісією.
18 березня 2026 року між ТОВ «1 Безпечне агенство неодхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 18/03/26 відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агенство неодхідних кредитів» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб.
18.03.2026 між ТОВ «1 Безпечне агенство неодхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підписано акт прийому-передачі Реєстру боржників № 2 за договором факторингу.
Згідно із платіжною інструкцією №23967 від 23.03.2026, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 10179870,60 грн оплату за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу №18/03/26 від 18.03.2026.
Таким чином, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до Реєстру боржників №2 від 18.03.2026 до Договору факторингу №18/03/26 від 18.03.2026 перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №45772191.
Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Судом першої інстанції вірно визначено, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Судом встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронній формі уклали Договір про надання коштів у кредит №45772191, за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 12 000,00 грн, строк позики - 30 днів зі сплатою процентів, що підтверджується змістом договору.
Визначаючи розмір заборгованості, суд виходить із наступного.
Як видно із Договору надання коштів у кредит від 24.10.2025, сторони погодили строк кредитування - 30 днів, суму позики 12000 грн, денну процентну ставку.
Згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додаток №1 до договору позики за №45772191 від 24.10.2025), дата повернення позики та сплати нарахованих процентів 22.11.2025, сума позики складає 12000 гривень, сума нарахованих процентів 500,40 гривень, комісія 1920,00 гривень, загальна вартість кредиту – 14420,40 гривень.
Разом зі тим, як видно із розрахунку заборгованості, позикодавцем нараховувалися відсотки і після закінчення строку кредитування, тобто після 22.11.2025.
Суд зазначає, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28).
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Разом з тим, відповідно до вимог пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тому, суд вважає, що позивач мав право нараховувати відсотки протягом строку кредитування, встановленого договором 30 днів до 22.11.2025, а відповідач після закінчення строку кредитування мав обов`язок погасити 12000 грн за тілом кредиту та 500,40 грн процентів.
З цих підстав суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування кредитом в розмірі 5760 грн не підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо нарахування комісії, суд виходить із такого.
Відповідно до п. 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року визначає, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними.
За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає.
Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Як встановлено судом, право вимоги за договором надання коштів у кредит №45772191 від 24.10.2025, укладеному ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 на підставі договору факторингу перейшло до позивача, що підтверджується змістом договору та реєстром прав вимог, які досліджені судом.
Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання.
Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові ВС від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача за договором позики № 45772191 від 24.10.2025 в розмірі 12500,40 грн (12000 грн заборгованість по тілу кредиту; 500,40 грн заборгованість по відсоткам), оскільки матеріалами справи встановлено неналежне виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання, відповідно до умов укладеного кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 2662,40 грн.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1649,18 грн (12500,40 грн х 2662,40 грн /20180,40 грн).
На підставі наведеного та керуючись статтями 4,12,76,77,78,80, 81,141, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ: 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження юридичної особи: Україна, 07400, Київська область, Броварський район, місто Бровари, вул. Лісова, будинок 2, реквізити IBAN № НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк») суму заборгованості за Кредитним договором № 45772191 в розмірі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) грн 40 коп, з яких: 12000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 500,40 грн – сума заборгованості за процентами.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1649(одна тисяча шістсот сорок дев`ять) грн 18 коп судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя:	  	Р.  О.  Содомора