Справа № 288/933/26 
Провадження № 1-кп/288/137/26 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року селище Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілого – ОСОБА_4 ,
законного представника – ОСОБА_5 ,
захисника – ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в селищі Попільня Житомирської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026060660000073 від 01 червня 2026  року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Мохначка, Попільнянського району, Житомирської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, особи з інвалідністю III групи, учасника бойових дій, не працює, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий,
що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:
06 травня 2026 року близько 22 години 00 хвилин у будинку по АДРЕСА_1 , між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 стався словесний конфлікт на побутовому ґрунті. Під час словесного конфлікту в ході раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи можливі протиправні наслідки та бажаючи їх настання, у вказаний час та місці ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_4 один удар стільцем в область тулуба (ребер) зліва, спричинивши тілесні ушкодження, відповідно до висновку експерта № 94 від 04.06.2026 року, у вигляді закритих переломів 9 та 10 ребер зліва, що утворились від дії твердого тупого предмету, та відносяться до категорії тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як такі що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.
Своїми умисними діями, які виразились в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України визнав повністю, дав покази, які відповідають змісту обвинувачення, не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку частини третьої статті 349 КПК України без дослідження будь-яких доказів. Щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. 
Потерпілий ОСОБА_4 та його законний представник в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити без їх участі, щодо міри покарання покладаються на розсуд суду.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, не оспорював їх, позиція його є добровільною, а тому суд за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, роз`яснивши позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку згідно ст. 349 КПК України.
Виходячи з наведеного, суд вважає вину обвинуваченого доведеною повністю та кваліфікує дії ОСОБА_7 за частиною 1 статті 122 КК України, як умисне спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах цього обвинувачення. 
Обираючи обвинуваченому міру та вид покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставинами, згідно до статті 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щире каяття та повне визнання вини.
Обставиною, згідно до статті 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.
Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , при цьому встановлено, що він раніше не судимий, не працює, є особою з інвалідністю ІІІ групи, учасник бойових дій, за місцем проживання характеризується посередньо,  на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
При визначенні міри покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги положення статей 1, 50 КК України, згідно яких Кримінальний кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, а також запобігання злочинам. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас, при призначенні покарання, суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину згідно статті 12 КК України, форму вини, а також особливості конкретного злочину.
Враховуючи вищевикладені обставини суд призначає покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в межах санкції частини 1 статті 122 КК України у виді позбавлення волі. Разом з тим, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючу покарання обставини, позицію прокурора, думку потерпілого, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 не є суспільно-небезпечним, а його виправлення й перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, тому на підставі статті 75 КК України звільняє його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 1 п.п. 1, 2, ч. 3 п. 2 статті 76 КК України, оскільки таке покарання буде законним, справедливим, а також достатнім для забезпечення виконання завдань кримінального судочинства в частині виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Речові докази по кримінальному провадженні відсутні.
Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не пред`явлено.
Арешт на майно в даному кримінальному провадженні не накладався.
Підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 349, 369-371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України і призначити ОСОБА_7 покарання за частиною 1 статті 122 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням протягом 1 (одного) року іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі статті 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирати.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Попільнянський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.
Вступна та резолютивна частина вироку проголошена 08 липня 2026 року відповідно до частини п`ятнадцятої статті 615 КПК України. 
Повний текст вироку негайно після проголошення резолютивної частини вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя Попільнянського 
районного суду               ОСОБА_1