КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 756/16769/19 Головуючий у І інстанції Жук М.В.
Провадження №22-ц/824/2745/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

03 червня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Борисової О.В., Голуб С.А.,
за участі секретаря Кононової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Д`яконової Кристини Ігорівни на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 серпня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у спільному сумісному майні,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року   ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у спільному сумісному майні.
В обґрунтування позову посилалася на те, що познайомилась з ОСОБА_3 у листопаді 2007 року та з січня 2008 року вони стали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу спочатку в квартирі АДРЕСА_1 , а з грудня 2008 року у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . 
23.01.2009 між ними був зареєстрований шлюб, який рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24.10.2014 розірваний. 
За час шлюбу у них народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які за домовленістю проживають з нею. 
ОСОБА_5 з травня 2010 року по травень 2015 року був визнаний інвалідом, а ОСОБА_6 у 2016 році був поставлений діагноз - вірусний енцефаліт. Перебуваючи у шлюбі позивачка не працювала, займалась домашнім господарством та доглядала дітей, які через хвороби потребували постійного додаткового нагляду.
За період перебування у шлюбі ними було придбано квартиру АДРЕСА_3 ; машиномісце № НОМЕР_1 у напівпідземному паркінгу по АДРЕСА_4 , а також корпоративні права у ПП «Бастіон», ТОВ «Мотус Аутомотів», ТОВ «Українські комп`ютерні технології», ТОВ «Віп Тел».
Оскільки після розірвання шлюбу їх спільні діти проживають із нею, потребують особливої уваги та значних фінансових витрат у зв`язку із хворобами, грошей, які перераховує ОСОБА_3 недостатньо для забезпечення їх фізичного і духовного розвитку, лікування. Вказувала, що ОСОБА_3 ухилився від сплати аліментів у необхідному розмірі і намагається позбавити її права користування спільною квартирою.
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просила суд поділити спільне сумісне майно, визнавши за нею право власності на частку у розмірі 2/3 та виділивши її частку шляхом стягнення з ОСОБА_3 компенсації вартості спільного майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_2 та машиномісця № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_5 , яка на дату пред`явлення позову становить 1 418 283,33 грн; а також вартості 2/3 внеску ОСОБА_3 до статутних фондів юридичних осіб: «ТОВ «МОТУС АУТОМОТІВ», ТОВ «Українські комп`ютерні технології», ТОВ «ВІП ТЕЛ» та 2/3 прибутку зазначених товариств.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва, постановленою в судовому засіданні 02.07.2020 року та занесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 .
Крім того, у липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16.03.2021 справу про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та справу про поділ майна об`єднано в одне провадження.
09.04.2021 представник ОСОБА_2 - адвокатом Мащенком А.Г. подав заяву про збільшення позовних вимог, що прийнята судом до провадження, у якій просив:
- встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2008 до 23.01.2009;
- поділити спільне сумісне майно між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнавши за ОСОБА_2 право власності на частку у розмірі 2/3 сумісного майна і за ОСОБА_3 право власності на частку у розмірі 1/3 сумісного майна; 
- виділити частку ОСОБА_2 у спільному сумісному майні шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсації у розмірі 2/3 вартості нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_3 і машино-місця № НОМЕР_1 у напівпідземному паркінгу по АДРЕСА_4 у розмірі - 1 560 120 грн 00 коп.; 
- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію у розмірі 2/3 внеску ОСОБА_3 до статутних капіталів юридичних осіб, а саме: ТОВ «Віп Тел», ПП «Бастіон», ТОВ «Мотус Аутомотів» у сумі 823 000 грн 00 коп.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 серпня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 358 536 грн 87 коп. компенсації за частку в спільному майні. В решті вимог позову ОСОБА_2 відмовлено. Стягнено з ОСОБА_2 в дохід держави 10 783 грн 76 коп. судового збору. Стягнено з ОСОБА_3 в дохід держави 566 грн 24 коп. судового збору.
Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року у виді арешту на квартиру АДРЕСА_3 та машиномісце АДРЕСА_6 , що належить на праві власності ОСОБА_3 . 
Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах позивачки звернулася її представник - адвокат Дяконова К.І.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, частково задовольняючі позов ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією родиною без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя, прийшов до наступних висновків:
- судом не встановлено підстав для відступу від презумпції рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності;
- судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2008 до 23.01.2009 - через неефективний спосіб захисту цивільного права, обраного позивачем та відсутність об`єктивних доказів на підтвердження обставин щодо часу набуття відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 сталого характеру щодо наявності взаємних прав та обов`язків подружжя, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету тощо. При цьому судом першої інстанції встановлено, що сторони не раніше березня 2008 стали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу;
- судом включено до предметів поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_8 майно, яке було набуто у період з березня 2008 по 04.11.2014;
- судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про поділ машиномісця № НОМЕР_1 у напівпідземному паркінгу за адресою АДРЕСА_5 , оскільки спірне машиномісце (паркомісце) набуто ОСОБА_3 до початку достовірно встановленого судом часу проживання зі ОСОБА_2 ;
- судом частково задоволено позовну вимогу ОСОБА_1 про поділ квартири АДРЕСА_3 , а саме встановлено, що частка, що підлягає поділу між подружжям ОСОБА_8 у спірній квартирі становить 0,13 кв. метрів (0,23 % вартості квартири) та з урахуванням висновку проведеної в межах судового розгляду судової оціночно-будівельної експертизи - її вартість становить 13 323,73 грн, 1\2 частка від вказаної вартості, яка підлягає стягненню на користь позивача відповідно становить 6 661,87 грн. До таких висновків суд першої інстанції прийшов, враховуючи що спірна квартира набута ОСОБА_3 за договором про участь у фонді фінансування будівництва від 23.08.2006, основна частина внесків здійснена ОСОБА_3 в період з серпня 2006 по січень 2007 - тобто до початку проживання однією сім`єю з ОСОБА_7 , окрім останнього внеску від 17.11.2008 на суму 1 466,01 грн.;
- судом частково задоволено позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 компенсації внесків до статутних капіталів юридичних осіб: встановлено, що в період спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_7 : 26.05.2008 статутний капітал ТОВ «Віп Тел» було збільшено з 5 150 грн. до 50 000 грн. за рахунок спільних сумісних коштів колишнього подружжя ОСОБА_8 , отже з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто 1\2 частку від 44 850 грн. - 22 425 грн. ; у статутному капіталі ТОВ «Мотус Аутомотів» частка ОСОБА_3 складає 50 % (1 000 грн.) та була внесена ним 16.01.2014 (в період перебування у шлюбі з ОСОБА_7 ), отже з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто 1\2 частку від 1000 грн. - 500 грн. ; у статутний капітал ПП «Бастіон» ОСОБА_3 було здійснено внески у загальній сумі 657 900 грн. в період перебування у шлюбі зі ОСОБА_1 , отже з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто 1\2 частку від 657 900 грн. 328 950 грн. Загальний розмір компенсації внесків до статутних капіталів юридичних осіб, стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 351 875 грн. 
Апелянт частково не погоджується із вказаним рішенням Оболонського районного суду м. Києва, а саме в частині визначення судом першої інстанції часток подружжя у поділі майна - по 1\2 частці. 
На переконання апелянта у даному випадку є підстави для відступу від рівності часток подружжя та поділу майна, шляхом компенсації ОСОБА_1 вартості 2\3 частки спільної сумісної власності подружжя. 
Відповідно, перегляду підлягає розмір компенсації внесків у статутні капітали юридичних осіб, які були здійсненні ОСОБА_3 в період шлюбу (ТОВ «Віп ТЕЛ», ТОВ «Мотус Аутомотів, ПП «Бастіон»);
Позивачка також не погоджується з висновками суду в частині визначення загального розміру внесків ОСОБА_3 до статутного капіталу ПП «Бастіон», здійснених ним в період перебування у шлюбі з ОСОБА_8 ( ОСОБА_1 ), які підлягають поділу як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, а також в частині визначення розміру компенсації ОСОБА_1 за частку у спірній квартирі АДРЕСА_3 у розмірі 6 661,87 грн. 
В той же час, апелянтом не оскаржується рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.08.2025 в частині:
- відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією родиною з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2008, враховуючи встановлення судом першої інстанції факту, що сторони не раніше березня 2008 стали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу та предметом поділу між ними є майно, що було набуто в період березня 2008 по 24.11.2014;
- відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про поділ машиномісця № НОМЕР_1 в напівпідзменому паркінгу по АДРЕСА_5 ;
- визначення судом першої інстанції загального розміру внесків до статутних капіталів господарських товариств - ТОВ «Мотус Аутомотів», ТОВ «Віп Тел» колишнього подружжя ОСОБА_8 за період з березня 2008 по 04.11.2014 року.
Так, скаржник не погоджується із висновком суду про відсутність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, оскільки позивачкою не доведено того, що визначений судом розмір аліментів на дітей, заборгованості по яким відповідач не має, є недостатнім для їхнього забезпечення, а питання розподілу додаткових витрат пов`язаних, зокрема, з їх лікуванням не може бути вирішено шляхом розподілу між сторонами у спосіб, передбачений законом
Вказує, що стороною позивача в ході розгляду даної справи було надано суду об`єктивні докази, які свідчать про наявність підстав для відступу від презумпції рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності подружжя, відповідно до вимог ч. 2, ч. 3 ст. 70 СК України, проте вказані доводи безпідставно не взято судом першої інстанції до уваги. 
Так, судом першої інстанції встановлено при розгляді даної справи та відповідна інформація підтверджується матеріалами справи - після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишився проживати у спірній квартирі АДРЕСА_3 . Позивач ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вимушена була орендувати квартиру, враховуючи спільне рішення сторін про окреме проживання після розірвання шлюбу, оплати ОСОБА_3 вартості оренди квартири для проживання ОСОБА_2 разом із неповнолітніми дітьми та з подальшим придбанням ОСОБА_3 квартири для неповнолітніх дітей, відповідно до домовленості, яка мала місце між колишнім подружжям. 
Існування вказаної домовленості підтверджується показами свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . На виконання вказаної домовленості ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 укладено договір оренди житлового приміщення - квартири АДРЕСА_7 для проживання там ОСОБА_2 та неповнолітніх дітей, орендну плату за яку ОСОБА_3 перестав вносити починаючи з квітня 2019 року. 
В подальшому всі витрати з оплати оренди житлового приміщення для проживання здійснювались ОСОБА_1 самостійно, за умови фінансової допомоги її родичів, зокрема, брата - ОСОБА_11 . 
Скаржник зазначає, що ОСОБА_3 13.09.2019 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_8 ( ОСОБА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 (справа № 756/11344/19). Вказане, на переконання позивачки, свідчить про те, що ОСОБА_3 вживаються дії щодо припинення права користування ОСОБА_1 спірною квартирою, яка, на переконання апелянта - є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_8 .
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що неповнолітні діти сторін - ОСОБА_5 та ОСОБА_9 - мають проблеми зі здоров`ям. Внаслідок тяжкої хвороби та тривалого лікування ОСОБА_12 визнано особою з інвалідністю. Як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 внаслідок перенесених хвороб потребують постійного систематичного медичного нагляду і підтримуючого лікування, а ОСОБА_5 потребує оперативного лікування у майбутньому (письмова заява лікаря педіатра ОСОБА_13 від 03.10.2019). Ані ОСОБА_1 , ані її неповнолітні діти не мають у власності об`єктів нерухомого майна. 
Вказані обставини, на переконання апелянта, є самостійною підставою для відступу за рішенням суду від рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності подружжя, відповідно до вимог ч. 3 ст. 70 СК України.
Апелянт вважає, що наявність у ОСОБА_3 заборгованості із сплати аліментів у період березня 2020 - 24.03.2021 року у значній сумі - також є підставою, передбаченою ч. 2 ст. 70 СК України для відступлення за рішенням суду від презумпції рівності часток подружжя, оскільки позивачем надано суду об`єктивні докази, які свідчать про наявність факту ухилення ОСОБА_3 від виконання його матеріального обов`язку з утримання неповнолітніх дітей сплати аліментів - у тривалий період, а дії щодо погашення вказаної заборгованості було вчинено ОСОБА_3 вже після пред`явлення ОСОБА_2 даного позову до суду
Щодо визначення розміру компенсації ОСОБА_1 за частку у квартирі за адресою АДРЕСА_2 , зазначає наступне.
Довідкою № 226 про здійснення повного розрахунку за об`єкт інвестування ТОВ КБ «Столиця» від 21.11.2008 встановлено, що ОСОБА_3 за об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 55,80 кв. метрів сплачено кошти у загальній сумі 598 842,71 грн. 
При цьому в період проживання однією сім`єю з ОСОБА_7 було сплачено 1 466,01 грн (квитанція № 1277112 від 17.11.2008). 
В той же час, відповідно до висновку судової будівельно-оціночної експертизи від 06.06.2024 № 26485/22-42, ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 станом на дату оцінки становить 5 792 927 грн.
На переконання апелянта, така вартість збільшилась внаслідок здійснених поліпшень у спірній квартирі - виконаних ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ремонтних робіт в період з березня 2008 по грудень 2008 року. Суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані обставини, які були підтверджені відповідними доказами, не врахував вимог ст. 62 СК України та того факту, що за рахунок ремонтних робіт, які за своїми ознаками є капітальними та здійснювались у спірній квартирі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в період з березня 2008 року по грудень 2008 року - тобто в період фактичних шлюбних відносин без реєстрації шлюбу - мало місце істотне збільшення вартості цього об`єкта нерухомого майна. 
Вказане істотне збільшення вартості спірної квартири відбулось внаслідок спільних трудових та грошових затрат ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , що безумовно створює для позивачки правові підстави для визнання квартири в цілому об`єктом спільної сумісної власності подружжя, який, відповідно, підлягає поділу, а не лише її частки, сплату за яку було здійснено ОСОБА_3 у період проживання однією родиною з ОСОБА_14 без реєстрації шлюбу. 
Таким чином, за твердженням скаржника, судом першої інстанції безпідставно не застосовано вимоги ст. 62 СК України та проігноровано факт істотного збільшення вартості спірної квартири за рахунок здійснених ремонтних робіт, які наразі є невід`ємною частиною цього об`єкту нерухомого майна та безпосередньої трудової/фінансової участі ОСОБА_1 у здійсненні таких ремонтних робіт, внаслідок чого ухвалено необґрунтоване рішення в частині поділу вказаного об`єкту нерухомого майна
Щодо визначення розміру компенсації ОСОБА_1 за частку у статутному капіталі ПП «Бастіон»: вказаними установчими документами ПП «Бастіон» підтверджено, що внесок ОСОБА_3 до статутного капіталу ПП «Бастіон» в період 2010-2013 років (перебування у зареєстрованому шлюбу зі ОСОБА_15 - збільшився до 1 183 500 грн. З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. 70 СК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація вартості частки ОСОБА_3 у статутному капіталі ПП «Бастіон», яка (частка) дорівнює 1 183 500 грн, а не 657 900 грн, як визначив Оболонський районний суд м. Києва у рішенні від 25.08.2025
Зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином проаналізовано статутні документи ПП «Бастіон», залишено поза увагою, що в період перебування ОСОБА_3 у шлюбі з ОСОБА_7 мало місце збільшення розміру вкладу ОСОБА_3 до статутного капіталу ПП «Бастіон». 
З огляду на наявність підстав для відступу від презумпції рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності подружжя у цьому випадку з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 789 000 грн в якості компенсації вартості частки ОСОБА_3 у статутному капіталі ПП «Бастіон» (2\3 від 1 183 500 грн). 
Посилаючись на викладені обставини, апелянт просить суд змінити рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.08.2025 в частині визначення часток кожного з подружжя у праві спільної сумісної власності при поділі майна подружжя; визначення розміру компенсації вартості частки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 ; визначення розміру вкладу ОСОБА_3 до статутного капіталу Приватного підприємства «Бастіон», здійсненого ним в період шлюбу; визначення розміру компенсації вартості частки внесків до статутних капіталів юридичних осіб. Просить поділити спільне сумісне майно між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнавши за ОСОБА_2 право власності на частку у розмірі 2\3 спільної сумісної власності подружжя, за ОСОБА_3 - на частку у розмірі 1\3 спільної сумісної власності подружжя; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію 2\3 частки внеску ОСОБА_3 до статутних капіталів юридичних осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «Віп Тел» у розмірі 29 900 грн 00 коп., Приватного підприємства «Бастіон» у розмірі 789 000 грн 00 коп., Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотус Аутомотів» у розмірі 666 грн 67 коп., всього стягнути 819 грн 67 коп.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію 2\3 частки вартості квартири АДРЕСА_3 у розмірі 3 861 951 грн; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати: витрати із сплати судового збору, витрати на правничу допомогу адвоката.
Представника відповідача ОСОБА_3 - адвокат Жосан А.В. скористалась правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти наведених у скарзі доводів, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.
Зокрема, представник відповідача погоджується із висновком суду першої інстанції щодо не доведення позивачем підстав для відступу від презумпції рівності часток подружжя у спільному майні в порядку ч. 2 ст. 70 СК України з наступним виділом за позивачем частки в розмірі 2/3, а за відповідачем - в розмірі 1/3 зі складу спільного сумісного майна подружжя.
Доводи позивача про те, що відповідач за час шлюбу не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), представник відповідача вважає суб`єктивними та такими, що не мають значення для правильного вирішення даної справи, оскільки навіть після розірвання шлюбу відповідач не перестав здійснювати належне матеріальне забезпечення дітей, надавав кошти на утримання, оздоровлення дітей тощо.
Будь-яких доказів того, що діти, на період розгляду цієї справи, потребували додаткових витрат на лікування, життя тощо, які б не забезпечував відповідач, або що відповідач ухиляється від таких витрат, до позовної заяви не долучено та не долучено додатково після подачі позовної заяви. 
Щодо поділу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , представник відповідача зазначає, що квартира була одержана відповідачем у приватну власність внаслідок участі у фонді фінансування будівництва, що підтверджується Договором №1322014 про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-1» виду А від 23.08.2006 року. Розрахунок за об`єкт фінансування відповідач здійснив до шлюбу з позивачем, що підтверджується Довідкою про здійснення повного розрахунку за об`єкт інвестування ТОВ КБ «Столиця» №226 від 21.11.2008 року, квитанціями про оплату (копії договору, довідки про здійснення розрахунку та квитанцій містяться в матеріалах справи). Таким чином, в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України, квартира не підлягає поділу в порядку спільно набутого подружжям майна, оскільки не відноситься до спільної сумісної власності подружжя, а належить у даному випадку на праві приватної власності відповідачу. 
Також звертає увагу апеляційного суду на те, що позивач будь якої участі в ремонті та оздобленні квартири не брала. Позивачкою не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вартості ремонтних робіт та здійснення витрат на такі ремонтні роботи.
Щодо поділу часток у господарських товариствах та прибутків товариств, представник відповідача звертає увагу, що ТОВ «МОТУС АУТОМОТІВ», ПП «БАСТІОН», ТОВ «УКРАЇНСЬКІ КОМП`ЮТЕРНІ ТЕХНОЛОГІЇ» та ТОВ «ВІП ТЕЛ» як господарські товариства є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу та одержаних доходів. 
Доводи позивачки про те, що вона має право на компенсацію відповідачем частини прибутків товариств вважає необґрунтованими, оскільки прибуток юридичної особи та прибуток її учасника не є ідентичними та рівнозначними поняттями. Доходи товариства є власністю самого товариства, а не його учасників (засновників). 
Вказує також, що позивачкою також не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачем під час перебування у шлюбі було внесено грошові кошти, які є саме спільною сумісною власністю подружжя, в статутні капітали вказаних юридичних осіб.
Представник відповідача зауважує, що позивачка також не надала жодного доказу ринкової вартості частки корпоративних прав, які вимагає, однак, попри це суд першої інстанції проаналізував витребувані статутні документи юридичних осіб, а також надані відповідачем банківські документи та прийшов до правильного, законного та обґрунтованого рішення щодо розміру внесків до статутних капіталів господарських товариств колишнього подружжя.
У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Д'яконова К.І. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Жосан А.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23.08.2006 між ТОВ КБ «Столиця» та ОСОБА_3 укладено договір № 1322014 про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-1» виду А, об`єктом якого є квартира, загальною площею 55,67 кв. м (т. 1 а.с. 153-158).
Згідно квитанції № 1 (#380433) від 30.08.2006 ОСОБА_3 оплачено ТОВ КБ «Столиця» 300 039 грн 80 коп. на виконання умов договору № 1322014 (т. 1 а.с. 160).
Згідно квитанції № 2 (#426700) від 26.10.2006 ОСОБА_3 оплачено ТОВ КБ «Столиця» 131 903 грн 31 коп. на виконання умов договору № 1322014 (т. 1 а.с. 161).
Згідно квитанції № 2 (#472839) від 19.12.2006 ОСОБА_3 оплачено ТОВ КБ «Столиця» 59 993 грн 64 коп. на виконання умов договору № 1322014 (т. 1 а.с. 162).
Згідно квитанції № 3 (#502309) від 25.01.2007 ОСОБА_3 оплачено ТОВ КБ «Столиця» 105 439 грн 95 коп. на виконання умов договору № 1322014 (т. 1 а.с. 163).
Згідно квитанції № 1277112 (#1277112) від 17.11.2008 ОСОБА_3 оплачено ТОВ КБ «Столиця» 1 466 грн 01 коп. остаточного розрахунку вартості об`єкта інвестування згідно договору № 1322014 (т. 1 а.с. 164).
Відповідно до довідки № 226 про здійснення повного розрахунку за об`єкт інвестування, виданого управителем ТОВ КБ «Столиця» від 21.11.2008 ОСОБА_3 повністю здійснив оплату за фактичну кількість вимірних одиниць об`єкту інвестування згідно договору № 1322014 про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-1» виду А від 23.08.2006 у розмірі 598 842 грн 71 коп. за 55,80 кв. м квартири АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 159).
Таким чином, доплата згідно квитанції № 1277112 (#1277112) від 17.11.2008 ОСОБА_3 здійснювалась за 0,13 кв. м, що становить 23/10000 частки, або 0,23 відсотки від площі спірної квартири (0,13 кв. м / 55,80 кв. м х 100).
Згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 , виданого головним управленням житлового забезпечення виконавчого округу Київської міської ради (КМДА) від 12.02.2009, квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 55,80 кв. м належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. Свідоцтво видано на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 02.02.2009 № 138-С/КІ (т. 1 а.с. 19).
13.03.2008 ОСОБА_3 звернувся із заявою до директора ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» про надання дозволу проводити ремонтні роботи у квартирі (т. 1 а.с. 165).
Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 26485/22-42 від 06.06.2024 ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 станом на дату оцінки становить - 5 792 927 грн 00 коп. (т. 7 а.с. 167-182).
06.02.2008 між ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі продажу машиномісця, відповідно до умов якого ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» передає у власність ОСОБА_3 , який зобов`язується прийняти у власність машиномісце № НОМЕР_1 у напівпідземному паркінгу по АДРЕСА_4 та сплатити за це 159 225 грн 00 коп. (т. 1 а.с. 166, 167).
23.01.2009 між ОСОБА_3 та ОСОБА_16 укладено шлюб, після реєстрації якого дружина змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24.10.2014, що набрало законної сили 04.11.2014, шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 8, 18).
За час шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження держави Ізраїль (т. 1 а.с. 9-13).
Згідно виписки з історії хвороби № 1344 КУ «Дитяча міська клінічна лікарня № 3» від 22.03.2016 ОСОБА_6 встановлено діагноз: Вірусний енцефаліт (т. 1 а.с. 14).
Згідно довідки Української дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» від 21.05.2010 ОСОБА_5 знаходиться на стаціонарному лікуванні у відділені онкогематології з 19.05.2010 з діагнозом гострий лимфобластний лейкоз (т. 1 а.с. 15).
Як вбачається із посвідчення серії НОМЕР_4 ОСОБА_17 призначена соціальна допомога з 19.10.2010 до 30.06.2015, як дитині - інваліду (т. 1 а.с. 16).
Згідно письмової заяви ОСОБА_13 від 03.10.2019 він є лікарем-педіатром дітей ОСОБА_2 - ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , консультує батьків цих дітей і спостерігає за перебігом хвороб у них. Зазначає, що ОСОБА_18 переніс гострий лімфобластичний лейкоз, діагноз встановлено 27.05.2010. На теперішній час діагноз знято, але залишились ускладнення, після перенесеного захворювання, що потребують регулярних, систематичних консультативно-лікувальних заходів, включаючи і оперативне лікування у майбутньому. Наслідком перенесеного ОСОБА_18 захворювання є укорочення та потовщення лівої н/кінцівки, згинальна контрактура лівого колінного суглоба, які переростають у анатомічні зміни нижніх кінцівок, тазових органів, анатомії хребта, і вже можуть бути причиною інвалідизації дитини. Для усунення цих наслідків, буде необхідна операція по видовженню вкороченої нижньої кінцівки методом остеосинтезу, апаратом ОСОБА_19 , за досягненням ОСОБА_18 віку кісткової зрілості (приблизно через 6 років). ОСОБА_20 перенесла вірусний енцефаліт, що викликав епісиндром, госпіталізація 20.02.2016. На теперішній час дитина соматично здорова, але потребує систематичного медичного нагляду і підтримуючого лікування (масаж, фізіотерапія, вітамінотерапія тощо) (т. 1 а.с. 17).
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19.03.2020, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.09.2020, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_6 в розмірі 20 000 грн 00 коп. щомісяця, починаючи стягнення з 24.05.2019 і до досягнення дітьми повноліття (т. 5 а.с. 13-22).
Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 63037120/17 ОСОБА_3 станом на 24.09.2020 мав заборгованість у розмірі 268 069 грн 00 коп. (т. 5 а.с. 23).
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 63037120/17 ОСОБА_3 станом на 24.02.2021 мав заборгованість у розмірі 255 069 грн. 00 коп. (т. 5 а.с. 109).
Згідно постанови державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про скасування заходів примусового виконання від 24.03.2021 станом на 24.03.2021 заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_3 погашена у повному обсязі (т. 6 а.с. 69 з.б.).
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.04.2019 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 392 435 грн 49 коп. за неналежне виконання умов договору, 41 964 грн 55 коп. трьох відсотків річних (т. 1 а.с. 180-189).
Вказаним рішенням встановлено, що 18.11.2013 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримує у борг 239 790 грн 00 коп., що на момент передачі позики за курсом НБУ становить 30 000 доларів США. Протягом 2016 - 2018 року ОСОБА_3 вказаний борг виплачено, зокрема 13.10.2016 здійснено платіж у розмірі 150 000 грн 00 коп., 20.10.2017 - 20 000 грн 00 коп., 17.05.2018 - 7 136 грн. 72 коп., 07.06.2018 - 260 000 грн 00 коп., 07.06.2018 - 101 000 грн 00 коп.
02.10.2019 Києво-Святошинський районним судом Київської області видано виконавчий лист № 369/4669/15-ц на підставі якого приватним виконавцем Олефіром О.О. 16.10.2019 відкрито виконавче провадження № 60319810 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 434 400 грн 04 коп. та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, цінні папери, акції, майнові, права, частки у статутних фондах господарських товариств (т. 2 а.с. 114-118).
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30.11.2020 у страві № 756/7286/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування частини виконаного зобов`язання перед ОСОБА_4 за договором позики від 18.11.2013 (т. 5 а.с. 41-44).
Цим рішенням суду установлена й відповідно до приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню та обставина, що укладений 18.11.2013 ОСОБА_3 з ОСОБА_4 договір позики не укладався в інтересах сім`ї, одержані у позику кошти в сумі 239 700 грн 00 коп. в інтересах сім`ї ОСОБА_3 не використовувались, а були ним використані у власних не пов`язаних із сім`єю інтересах.
Згідно протоколу № 1 загальних зборів учасників ТОВ «Віп Тел» від 19.12.2007 ОСОБА_3 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 вирішили створити ТОВ «Віп Тел», призначили генеральним директором ОСОБА_3 та для забезпечення діяльності Товариства створити статутний капітал у розмірі 51 500 грн 00 коп., з яких ОСОБА_3 здійснив вклад у розмірі 10 % від статутного капіталу, що становить 5 150 грн 00 коп. шляхом внесення до статутного фонду ноутбуку Asus Z99He 14.1 (т. 2 а.с. 174).
Згідно акту № 1 оцінки та прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Віп Тел» ОСОБА_3 19.12.2007 передав ноутбук Asus Z99He 14.1 до вказаного товариства (т. 2 а.с. 175).
Як вбачається з проставленої державним реєстратором Печерської районної у м. Києві державної адміністрації печатки на статуті ТОВ «Віп Тел» державну реєстрацію юридичної особи проведено 29.01.2008 (т. 2 а.с. 182).
Протоколом № 3 загальних зборів учасників ТОВ «Віп Тел» від 26.05.2008 збільшено статутний капітал товариства та розподілено частки учасників товариства, зокрема частка ОСОБА_3 становить 50 000 грн 00 коп., що складає 10 % статутного капіталу Товариства (т. 2 а.с. 202).
Протоколом № 4 загальних зборів учасників ТОВ «Віп Тел» від 03.11.2008 звільнено з посади генерального директора ТОВ «Віп Тел» ОСОБА_3 та розірвано з ним трудовий договір з 01.11.2008 (т. 2 а.с. 219).
Відповідно до фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва ТОВ «Віп Тел» за 2008 рік отримало збиток у розмірі 216,1 тис. грн. (т. 3 а.с. 113).
Згідно протоколу загальних зборів учасників № 1/14 від 16.01.2014 ОСОБА_3 та ОСОБА_26 вирішили створити ТОВ «Мотус Аутомотів» та сформувати статутний капітал 2 000 грн 00 коп. шляхом внесення коштів учасників, зокрема ОСОБА_3 у розмірі 1 000 грн 00 коп. до 31.01.2014, що становить 50% статутного капіталу (т. 3 а.с. 78 з.б. - 79).
Відповідно до фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва ТОВ «Мотус Аутомотів» за перше півріччя 2014 року отримало прибуток у розмірі 6,1 тис. грн, за 9 місяців 2014 року отримало збиток у розмірі 1,2 тис. грн, за 2014 рік отримало збиток у розмірі 79,8 тис. грн, за 2015 рік отримало чистий прибуток у розмірі 33,2 тис. грн, за 2016 рік отримало збиток у розмірі 0,2 тис. грн, за 2017 рік отримало чистий прибуток у розмірі 0,2 тис. грн, за 2018 рік отримало збиток у розмірі 2,3 тис. грн, за 2019 рік отримало збиток у розмірі 4,8 тис. грн (т. 3 а.с. 114-128).
Згідно свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи 17.03.2004 зареєстровано ПП «Бастіон» (т. 3 а.с. 177).
Як вбачається зі статуту ПП «Бастіон» від 17.03.2004 підприємство зареєстроване ОСОБА_27 (т. 3 а.с. 178-188).
Рішенням власників № 09/09/10 ПП «Бастіон» від 09.09.2010 введено до складу власників приватного підприємства ОСОБА_24 та ОСОБА_3 , збільшено статутний капітал підприємства за рахунок внесків власників до 2 367 000 грн 00 коп. та здійснено перерозподіл між учасниками наступним чином: ОСОБА_27 - 1 183 500 грн 00 коп., що становить 50 % у статутному капіталі, ОСОБА_3 - 591 750 грн 00 коп., що становить 25 % у статутному капіталі, ОСОБА_24 - 591 750 грн 00 коп., що становить 25 % у статутному капіталі (т. 3 а.с. 203-204).
Протоколом № 11/2013 зборів власників ПП «Бастіон» від 18.11.2013 виключено ОСОБА_27 із власників ПП «Бастіон» у зв`язку із його смертю, зменшено статутний капітал на вартість його частки до 1 183 500 грн 00 коп., які розподіляються по 50 % між ОСОБА_3 та ОСОБА_24 , після чого збільшено розмір статутного капіталу через додаткові вклади учасників підприємства до 2 367 000 грн 00 коп. (т. 3 а.с. 244-246).
Згідно виписки АТ «Правекс Банк» за особовим рахунком ПП «Бастіон» ОСОБА_3 поповнювався статутний капітал 14.09.2010 у розмірі 297 000 грн 00 коп., 15.03.2011 у розмірі 45 000 грн 00 коп., 07.04.2011 у розмірі 55 000 грн 00 коп., 31.05.2011 у розмірі 25 000 грн 00 коп., 11.08.2011 у розмірі 16 000 грн 00 коп., 22.09.2011 у розмірі 10 000 грн 00 коп., 07.10.2011 у розмірі 11 000 грн 00 коп., 26.10.2011 у розмірі 26 000 грн 00 коп., 15.11.2011 у розмірі 5 000 грн 00 коп., 24.11.2011 у розмірі 4 000 грн 00 коп., 09.12.2011 у розмірі 2 000 грн. 00 коп., 17.02.2012 у розмірі 15 000 грн 00 коп., 07.03.2012 у розмірі 4 000 грн 00 коп., 12.03.2012 у розмірі 4 000 грн 00 коп., 16.03.2012 у розмірі 10 000 грн 00 коп., 23.03.2012 у розмірі 2 600 грн 00 коп., 10.04.2012 у розмірі 1 000 грн 00 коп., 19.04.2012 у розмірі 4 800 грн 00 коп., 04.05.2012 у розмірі 2 000 грн 00 коп., 19.12.2012 у розмірі 30 000 грн 00 коп., 20.02.2013 у розмірі 15 000 грн 00 коп., 04.07.2013 у розмірі 15 000 грн 00 коп., 04.08.2014 у розмірі 8 000 грн 00 коп., 08.08.2014 у розмірі 3 000 грн 00 коп., 03.09.2014 у розмірі 15 500 грн 00 коп., 04.09.2014 у розмірі 3 000 грн 00 коп., 18.09.2014 у розмірі 5 000 грн 00 коп., 23.09.2014 у розмірі 11 000 грн 00 коп., 01.10.2014 у розмірі 13 000 грн 00 коп., тобто до розірвання шлюбу 657 900 грн 00 коп. 
Крім того, після розірвання шлюбу сторін ОСОБА_3 поповнювався статутний капітал ПП «Бастіон» внесками 02.12.2014 у розмірі 10 500 грн 00 коп., 05.12.2014 у розмірі 1 000 грн 00 коп., 25.12.2014 у розмірі 500 грн 00 коп., 29.12.2014 у розмірі 12 000 грн 00 коп., 03.03.2015 у розмірі 12 000 грн 00 коп., 04.06.2015 у розмірі 5 000 грн 00 коп., 02.07.2015 у розмірі 10 000 грн 00 коп., 09.09.2015 у розмірі 77 500 грн 00 коп., 04.11.2015 у розмірі 18 000 грн 00 коп., 03.12.2015 у розмірі 3 000 грн 00 коп. (т. 6 а.с. 235-246, т. 7 а.с. 7-34).
Відповідно до довідки ПП «Бастіон» щодо внесення особистих коштів на поповнення статутного фонду товариства від 27.04.2020 ОСОБА_3 здійснив внесок особистих коштів на поповнення статутного фонду підприємства 15.03.2011 у розмірі 45 000 грн 00 коп., 07.04.2011 у розмірі 55 000 грн. 00 коп., 31.05.2011 у розмірі 25 000 грн 00 коп., 11.08.2011 у розмірі 16 000 грн 00 коп., 22.09.2011 у розмірі 10 000 грн 00 коп., 07.10.2011 у розмірі 11 000 грн 00 коп., 26.10.2011 у розмірі 26 000 грн 00 коп., 15.11.2011 у розмірі 5 000 грн 00 коп., 09.12.2011 у розмірі 2 000 грн 00 коп., 17.02.2012 у розмірі 15 000 грн 00 коп., 07.03.2012 у розмірі 4 000 грн 00 коп., 12.03.2012 у розмірі 4 000 гр. 00 коп., 16.03.2012 у розмірі 10 000 грн 00 коп., 23.03.2012 у розмірі 2 600 грн 00 коп., 10.04.2012 у розмірі 1 000 грн 00 коп., 19.04.2012 у розмірі 4 800 грн 00 коп., 04.05.2012 у розмірі 2 000 грн 00 коп., 19.12.2012 у розмірі 30 000 грн 00 коп., 20.02.2013 у розмірі 15 000 грн 00 коп., 19.03.2013 у розмірі 7 350 грн 00 коп., 28.11.2013 у розмірі 7 500 грн 00 коп., 04.12.2013 у розмірі 14 700 грн 00 коп., 16.01.2014 у розмірі 22 000 грн 00 коп., 05.02.2014 у розмірі 6 000 грн 00 коп., 28.02.2014 у розмірі 15 000 грн 00 коп., 04.04.2014 у розмірі 13 000 грн 00 коп., 29.04.2014 у розмірі 15 000 грн 00 коп., 04.07.2014 у розмірі 15 000 грн 00 коп., 04.08.2014 у розмірі 8 000 грн 00 коп., 08.08.2014 у розмірі 3 000 грн 00 коп., 26.08.2014 у розмірі 6 000 грн 00 коп., 27.08.2014 у розмірі 4 000 грн 00 коп., 28.08.2014 у розмірі 7 200 грн 00 коп., 29.08.2014 у розмірі 7 230 грн 00 коп., 01.09.2014 у розмірі 7 950 грн 00 коп., 02.09.2014 у розмірі 7 690 грн 00 коп., 03.09.2014 у розмірі 15 500 грн 00 коп., 04.09.2014 у розмірі 3 000 грн 00 коп., 08.09.2014 у розмірі 4 000 грн 00 коп., 09.09.2014 у розмірі 5 000 грн 00 коп., 18.09.2014 у розмірі 20 000 грн 00 коп., 23.09.2014 у розмірі 11 000 грн 00 коп., 26.09.2014 у розмірі 25 000 грн 00 коп., 27.09.2014 у розмірі 11 000 грн 00 коп., 01.10.2014 у розмірі 13 000 грн 00 коп., 20.10.2014 у розмірі 10 000 грн 00 коп., тобто до розірвання шлюбу 567 520 грн 00 коп. 
Крім того, після розірвання шлюбу сторін ОСОБА_3 поповнювався статутний капітал ПП «Бастіон», 04.11.2014 у розмірі 17 000 грн 00 коп., 25.11.2014 у розмірі 10 000 грн 00 коп., 01.12.2014 у розмірі 5 000 грн 00 коп., 02.12.2014 у розмірі 10 500 грн 00 коп., 05.12.2014 у розмірі 11 500 грн 00 коп., 10.12.2014 у розмірі 20 000 грн 00 коп., 11.12.2014 у розмірі 13 500 грн 00 коп., 15.12.2014 у розмірі 8 500 грн 00 коп., 17.12.2014 у розмірі 7 000 грн 00 коп., 18.12.2014 у розмірі 7 000 грн 00 коп., 19.12.2014 у розмірі 8 250 грн 00 коп., 22.12.2014 у розмірі 19 500 грн 00 коп., 23.12.2014 у розмірі 15 000 грн 00 коп., 23.12.2014 у розмірі 15 000 грн 00 коп., 25.12.2014 у розмірі 500 грн 00 коп., 26.12.2014 у розмірі 6 750 грн 00 коп., 29.12.2014 у розмірі 12 000 грн 00 коп., 03.03.2015 у розмірі 12 000 грн 00 коп., 06.03.2015 у розмірі 600 грн 00 коп., 04.06.2015 у розмірі 5 000 грн 00 коп., 05.06.2015 у розмірі 1 850 грн 00 коп., 02.07.2015 у розмірі 10 000 грн 00 коп., 09.09.2015 у розмірі 77 500 грн 00 коп., 04.11.2015 у розмірі 18 000 грн 00 коп., 03.12.2015 у розмірі 3 000 грн 00 коп., 22.12.2015 у розмірі 30 грн 00 коп. (т. 2 а.с. 71-72).
Згідно фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва ПП «Бастіон» за 2011 рік отримало збиток у розмірі 60,7 тис. грн, за 2012 рік отримало збиток у розмірі 498,4 тис. грн, за 2013 рік отримало збиток у розмірі 428,6 тис. грн, за 2014 рік отримало збиток у розмірі 522,6 тис. грн, за 2015 рік отримало чистий прибуток у розмірі 28,0 тис. грн, за 2016 рік отримало чистий прибуток у розмірі 34,3 тис. грн, за 2017 рік отримало прибуток у розмірі 2,4 тис. грн, за 2018 рік отримало чистий прибуток у розмірі 3,2 тис. грн, за 2019 рік отримало чистий прибуток у розмірі 30,3 тис. грн (т. 3 а.с. 131-139).
Згідно відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_3 за період з 1 кварталу 2008 року по 1 квартал 2020 року отримував доходи: за 2008 рік у розмірі 10 080 грн 00 коп., за 2009 рік у розмірі 6 500 грн 00 коп., за 2010 рік у розмірі 14 806 грн 47 коп., за 2011 рік у розмірі 9 210 грн 00 коп., за 2012 рік у розмірі 14 550 грн 00 коп., за 2013 рік у розмірі 3 000 грн 00 коп., за 3 квартал 2018 року 472 188 грн 46 коп. за продаж нерухомого майна. За період з 2 кварталу по 2018 рік інформація про доходи відсутня. У період з 1 кварталу 2018 року ОСОБА_3 займався підприємницькою діяльністю (т. 3 а.с. 144-146).
Відповідно до листа головного управління ДПС у м. Києві №16644/9/26-15-02-05-23-сі від 21.07.2020 ФОП ОСОБА_3 за період з 2018 року подана декларація про майновий стан і доходи за 1 квартал 2018 року з обсягом доходу 0 грн 00 коп., декларація платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2018 рік з обсягом доходу 668 439 грн 00 коп., декларація платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2019 рік з обсягом доходу 0 грн 00 коп., декларація про майновий стан і доходи за 2019 рік з обсягом доходу 0 грн 00 коп. (т. 3 а.с. 141-143).
Як вбачається з розписки від 13.09.2010 ОСОБА_3 отримав у борг від своєї матері - ОСОБА_28 грошові кошти у розмірі 592 000 грн 00 коп. у присутності двох свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_24 , для ведення господарства та поповнення статутного капіталу ПП «Бастіон». Зобов`язався повернути борг в строк 5 років, однак не раніше отримання вимоги позичальника, а в разі неможливості повернути кошти в строк зобов`язався здійснити погашення боргу за рахунок своєї частки (отриманих від продажу коштів) в ПП «Бастіон» (т. 5 а.с. 7).
Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України ОСОБА_2 у період з листопада 2008 року по квітень 2009 року отримала дохід у розмірі 11 000 грн 00 коп. від ТОВ «Східно-Промислова Група». У період з серпня 2009 року по жовтень 2013 року отримала дохід у розмірі 49 615 грн 87 коп. від Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.
29.04.2016 ОСОБА_3 укладено договір оренди житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_7 для проживанням там дружини, двох дітей, тещі (т. 1 а.с. 43).
31.05.2019 року ОСОБА_2 укладено договір оренди приміщення, а саме квартири АДРЕСА_9 (т. 1 а.с. 54).
13.09.2019 Оболонським районним судом міста Києва відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 56).
Вирішуючи даний спір та частково задовольняючі позов ОСОБА_1 , суд першої не встановив підстав для відступу від презумпції рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності; відмовив у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2008 до 23.01.2009 - через неефективний спосіб захисту цивільного права, обраного позивачем та відсутність об`єктивних доказів на підтвердження обставин щодо часу набуття відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 сталого характеру щодо наявності взаємних прав та обов`язків подружжя, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету тощо. Поряд із цим, районний суд, вважаючи доведеним, що сторони не раніше березня 2008 стали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, включив до предметів поділу спільного сумісного майна подружжя майно, яке було набуто у період з березня 2008 по 04.11.2014. Так, суд частково задовольнив позовну вимогу ОСОБА_1 про поділ квартири АДРЕСА_3 , а саме встановив, що частка, яка підлягає поділу між подружжям ОСОБА_8 у спірній квартирі, становить 0,13 кв. метрів (0,23 % вартості квартири) та її вартість становить 13 323,73 грн, таким чином 1\2 частка від вказаної вартості, яка підлягає стягненню на користь позивача, відповідно становить 6 661,87 грн. До таких висновків суд першої інстанції прийшов, враховуючи, що спірна квартира набута ОСОБА_3 за договором про участь у фонді фінансування будівництва від 23.08.2006, основна частина внесків здійснена ОСОБА_3 в період з серпня 2006 по січень 2007 - тобто до початку проживання однією сім`єю з ОСОБА_7 , окрім останнього внеску від 17.11.2008 на суму 1 466,01 грн. 
Суд також частково задовольнив позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 компенсації внесків до статутних капіталів юридичних осіб, встановивши, що в період спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_7 26.05.2008 статутний капітал ТОВ «Віп Тел» було збільшено з 5 150 грн до 50 000 грн за рахунок спільних сумісних коштів колишнього подружжя ОСОБА_8 , отже з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто 1\2 частку від 44 850 грн - 22 425 грн; у статутному капіталі ТОВ «Мотус Аутомотів» частка ОСОБА_3 складає 50 % (1 000 грн) та була внесена ним 16.01.2014 (в період перебування у шлюбі з ОСОБА_7 ), отже з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто 1\2 частку від 1000 грн - 500 грн ; у статутний капітал ПП «Бастіон» ОСОБА_3 було здійснено внески у загальній сумі 657 900 грн в період перебування у шлюбі зі ОСОБА_1 , отже з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто 1\2 частку від 657 900 грн - 328 950 грн. Загальний розмір компенсації внесків до статутних капіталів юридичних осіб, стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 оскаржуваним рішенням суду - 351 875 грн.
Оскаржуючи рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.08.2025 року, позивачка  ОСОБА_1 не погоджується з висновками суду про відсутність підстав для відступу від засад рівності часток подружжя у спільному сумісному майні та , відповідно, вважає, що має бути збільшено розмір компенсації вартості її частки у спільному майні подружжя до 2/3.
Надаючи оцінки зазначеним доводам апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
У частині першій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
У статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (див.: постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі № 712/8602/19, провадження № 61-14809сво21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21, зроблено висновок, що «якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України)».
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України).
Положення частини п`ятої статті 71 СК України не вимагають обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.
З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Подібні за змістом правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16,провадження № 61-37616св18, від 24 лютого 2021 року у справі № 127/16630/17, провадження № 61-83св21, від 09 червня 2021 року у справі № 761/18817/17, провадження № 61-6447св21, від 14 листопада 2024 року у справі № 727/1140/21, провадження № 61-14646св23.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Судам також роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.
Відповідно до частин другої, третьої статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 надав роз`яснення щодо підстав для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя у праві на майно. Зокрема, зазначено, що обставини, які є підставою для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя у праві на майно можна поділити на дві групи: негативні, тобто ті, що надають можливість суду зменшити розмір частки одного з подружжя (частина друга статті 70 СК України); позитивні, що дають змогу суду збільшити розмір частки одного з подружжя (частина третя статті 70 СК України).
Негативні обставини (частина друга статті 70 СК України) - орієнтовний перелік обставин (зокрема, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне спільне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї), за наявності яких суд може зменшити частку одного з подружжя. Такі обставини можуть застосовуватися як окремо, так і в сукупності. Тобто законодавець невичерпно виокремив випадки недобросовісної поведінки одного з подружжя як під час шлюбу, так і після його розірвання щодо виконання своїх сімейних обов`язків та майна і встановив наслідок такої недобросовісної поведінки - зменшення розміру частки одного з подружжя. Про недобросовісність одного із подружжя може свідчити, зокрема, приховання певних речей, передання їх на зберігання родичам, продаж спільного майна без згоди другого з подружжя.
Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 70 СК України доповнено словами «ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей)». Тобто на рівні СК України передбачено, що ухилення від участі в утриманні дитини (дітей) є підставою для втручання в майнову сферу одного із подружжя за ухилення від виконання сімейного обов`язку з утримання дитини (дітей). Законодавець не пов`язує наявність такої негативної обставини ні з договором про сплату аліментів на дитину (дітей), рішенням суду (судовим наказом) про стягнення аліментів на дитину (дітей), ні з розміром заборгованості зі сплати аліментів. Тому ухилення від участі в утриманні дитини (дітей) може мати місце у разі: невиконання одним із батьків договору про сплату аліментів на дитину (дітей); невиконання рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей); нездійснення одним із батьків жодного утримання за відсутності договору про сплату аліментів на дитину (дітей), рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей).
Позитивні обставини (частина третя статті 70 СК України) - суд може збільшити частку в праві на майно того з подружжя, з яким проживають діти до вісімнадцяти років або повнолітні непрацездатні діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Тобто законодавець пов`язує збільшення частки в праві на майно того з подружжя, з яким залишається дитина (діти), у разі, якщо недостатнім є розмір аліментів, які вона (вони) одержують. Таким чином, закон передбачає такий алгоритм: існує та виконується договір про сплату аліментів на дитину (дітей), рішення суду (судовий наказ) про стягнення аліментів на дитину (дітей); на дитину призначаються аліменти; розмір аліментів, які вона (вони) одержує (одержують), недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування; під час поділу майна подружжя частка в майні того з них, з ким проживає дитина (діти), за рішенням суду збільшується. Для застосування частини третьої статті 70 СК України щодо збільшення частки у спільному майні подружжя того з них, з яким проживає дитина з особливими потребами, необхідно встановити, зокрема, які саме потреби виникають у такої дитини та з чим вони пов`язані, як вони можуть забезпечуватися та чи покриває розмір сплачуваних аліментів понесені витрати та їх забезпечення та/або непонесені, але необхідні витрати.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції виходив з того, що, позивачкою в порушення вимог ст. 13, 81 ЦПК України не доведено того, що визначений судом розмір аліментів на дітей, заборгованості по яким відповідач не має, є недостатнім для їхнього забезпечення, а питання розподілу додаткових витрат, пов`язаних, зокрема з їх лікуванням, не може бути вирішено шляхом розподілу між сторонами у спосіб, передбачений законом.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Так, сам факт подання позивачкою позову про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей не свідчить, що відповідач ухилявся від участі в утриманні дітей в розумінні ч. 2 ст. 70 СК України. 
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що підставою для відступу від засад рівності часток суд мав визнати, що після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишився проживати у спірній квартирі АДРЕСА_3 , а відповідачка з дітьми проживає в орендованій квартирі, оскільки такі обставини не свідчать про ухилення ОСОБА_3 від утримання дітей. 
Доводи позивачки про те, що відповідач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_8 ( ОСОБА_1 ) про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 - також не заслуговують на увагу, оскільки не мають відношення до предмету даного спору та, відповідно, не мають значення для правильного вирішення даної справи.
Таким чином апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосування, та, надавши обґрунтовану правову оцінку поданим у справі доказам у їх сукупності, дійшов достатнім чином мотивованого висновку про поділ спільного сумісного майна подружжя з урахуванням рівності часток кожного з них.
Встановивши перелік спірного майна, яке було набуто сторонами у період зареєстрованого шлюбу, районний суд, на підставі зібраних у справі доказів визначив загальну вартість спільного сумісного майна подружжя, розмір ідеальної частки кожного з них у ньому та врахувавши можливість поділу такого майна, достатньо обґрунтовано визначив порядок поділу спільного сумісного майна подружжя між сторонами, шляхом компенсації ОСОБА_1 вартості 1/2 частки спільної сумісної власності подружжя.
Колегія суддів апеляційного суду також відхиляє доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції вимог матеріального права при визначенні загального розміру внесків ОСОБА_3 до статутного капіталу ПП «Бастіон», здійснених ним в період перебування у шлюбі з ОСОБА_8 ( ОСОБА_1 ), які підлягають поділу як об`єкт спільної сумісної власності подружжя.
Так, вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 13 Закону України «Про господарські товариства»). Аналогічна норма передбачена частиною другою статті 115 ЦК України.
Товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом (частина перша статті 12 Закону України «Про господарські товариства»). Аналогічна норма передбачена частиною першою статті 115 ЦК України.
Учасники товариства мають право, зокрема, брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом (пункти «б» та «д» частини першої статті 10 Закону України «Про господарські товариства»).
У разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства.
Інший з подружжя, який був співвласником майна, внесеного у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати вартості частки члена подружжя у статутному капіталі, визначену на дату пред`явлення позовних вимог.. 
Такий висновок узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 квітня 2024 року в справі № 760/20948/16 (провадження № 14-70цс22).
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 03 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, від 02 жовтня 2013 року в справі № 6-79цс13, від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, та зазначила, що у разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати половини вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Суд виходить з презумпції про те, що вартість частки у статутному капіталі відповідає розміру внеску, якщо тільки сторона, яка стверджує про зміну цієї вартості на час розгляду справи, не доведе, що вартість частки змінилась (зросла або внаслідок звичайної діяльності товариства зменшилась).
Судом першої інстанції встановлено , що до статутного капіталу ПП «Бастіон» ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 внесена частка у розмірі 591 750 грн. 00 коп.
Частка ОСОБА_3 у статутному капіталі ПП «Бастіон» згідно статутних документів становить 50 % та визначена у сумі 1 183 500 грн 00 коп.
Проте, аналіз інформації з АТ «Правекс Банк» та ПП «Бастіон» свідчить про те, що за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі частка ОСОБА_3 до статутного капіталу ПП «Бастіон» внесена не повністю.
При цьому дати та суми грошових коштів, внесених ОСОБА_3 на поповнення статутного капіталу ПП «Бастіон», за інформацією АТ «Правекс Банк» та ПП «Бастіон» різняться.
Так, у виписці з АТ «Правекс Банк» відсутні платежі ОСОБА_3 за 19.03.2013 на суму 7 500 грн 00 коп., за 28.11.2013 на суму 7 500 грн 00 коп., за 04.12.2013 на суму 14 700 грн. 00 коп., за 16.01.2014 на суму 22 000 грн 00 коп., за 05.02.2014 на суму 6 000 грн 00 коп., за 28.02.2014 на суму 15 000 грн 00 коп., за 04.04.2014 на суму 13 000 грн 00 коп., за 29.04.2014 на суму 15 000 грн 00 коп., за 04.07.2014 на суму 15 000 грн 00 коп., за 26.08.2014 на суму 6 000 грн 00 коп., за 27.08.2014 на суму 4 000 грн 00 коп., за 28.08.2014 на суму 7 200 грн 00 коп., за 29.08.2014 на суму 7 230 грн 00 коп., за 01.09.2014 на суму 7 950 грн 00 коп., за 02.09.2014 на суму 7 690 грн 00 коп., за 08.09.2014 на суму 4 000 грн 00 коп., за 09.09.2014 на суму 5 000 грн 00 коп., за 18.09.2014 різниця у розмірі внесеної суми складає 15 000 грн 00 коп. (20 000 грн 00 коп. - 5 000 грн 00 коп.), за 26.09.2014 на суму 25 000 грн 00 коп. за 27.09.2014 на суму 11 000 грн 00 коп. та за 20.10.2014 на суму 10 000 грн 00 коп.
У довідці ПП «Бастіон» не вказані платежі ОСОБА_3 за 14.09.2010 у розмірі 297 000 грн 00 коп., за 24.11.2011 у розмірі 4 000 грн 00 коп., за 04.07.2013 у розмірі 15 000 грн 00 коп., а внесок за 18.09.2014 указаний у розмірі 5 000 грн 00 коп., в той час за даними виписки з банку в цей день відповідачем внесено 20 000 грн.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком місцевого суду про те, що для встановлення фактичного розміру внесених відповідачем у статутний капітал ПП «Бастіон» грошових коштів заслуговує на увагу саме інформація, надана банком щодо внесків ОСОБА_3 до статутного капіталу ПП «Бастіон» у вказаний період, оскільки вона об`єктивно відображає фактичне надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства, в той час, як інформація, надана ПП «Бастіон», значно зменшує розмір внесених відповідачем коштів та не містить відомостей щодо порядку їх внесення та зарахування на відповідний розрахунковий рахунок, а тому обґрунтовано не взята судом до уваги.
З огляду на вказане, судом першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів встановлено та не спростовано позивачкою, що за час перебування у шлюбі ОСОБА_2 з ОСОБА_3 останнім здійснено внесок до статутного капіталу ПП «Бастіон» на суму 657 900 грн 00 коп.
Відповідно, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 було стягнуто 1\2 частку від 657 900 грн - що дорівнює 328 950 грн.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначених висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.
Крім того, сам факт внесення змін до статутних документів товариства, який відбувся у зв`язку зі зміною складу власників підприємства та збільшенням статутного капіталу, не може бути взятий до уваги судом при встановленні розміру внеску кожного із учасників товариства, без належного підтвердження фактичного внесення коштів на підставі первинних бухгалтерських документів.
Колегія суддів апеляційного суду також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині безпідставного не застосування судом першої інстанції вимог ст. 62 СК України та ігнорування факту істотного збільшення вартості спірної квартири за рахунок здійснених ремонтних робіт, які наразі є невід`ємною частиною цього об`єкту нерухомого майна та безпосередньої трудової/фінансової участі ОСОБА_1 у здійсненні таких ремонтних робіт.
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Постанова КЦС ВС від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953с19).
За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. 
Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. 
Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. 
Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. 
Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном. 
В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу. 
При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя позивач повинен довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність. 
Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року в справі № 214/6174/15 (провадження № 14-114цс20) та підлягають застосуванню до спірних правовідносин. 
Судом першої інстанції у даній справі правильно встановлено, що здійснені ремонтні роботи в квартирі є невід`ємною частиною нерухомого майна та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки не впливають на право власності сторін на спірне майно, тому при розподілі, в тому числі за вимогою про стягнення грошової компенсації, врахуванню не підлягають.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12.05.2020 у справі № 243/5477/15-ц (провадження № 61-46081св18), у постанові від 03.06.2020 у справі № 722/1882/16-ц (провадження № 61-39287св18), 12.10.2022 у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-12274св21), а також постанові від 07.06.2023 справа № 344/7436/19 (провадження № 61-387 св 23).
Окрім того, будь яких належних та допустимих доказів щодо підтвердження обсягу та вартості ремонтних робіт, позивачкою у порушення вимог ст. ст. 13, 81 ЦПК України суду не надано, а показання свідків у цій частині судом не приймаються, оскільки є неналежними доказами.
З огляду на викладене вартість частки, що підлягає поділу між колишнім подружжям Парасіїв у спірній квартирі з урахуванням проведеної в межах судового розгляду судової оціночно-будівельної експертизи становить 13 323 грн 73 коп. (5 792 927 грн 00 коп. х 0,23 %).
Таким чином, наведені представником позивачки у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин у тому контексті, який на думку позивача свідчить про необхідність здійснення іншого поділу спільного майна, зокрема шляхом збільшення розміру компенсації вартості її частки. Проте вказані доводи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Доводи наведені в апеляційній скарзі є аналогічними аргументам, наведеним в суді першої інстанції, яким суд дав належну оцінку, з посиланням на зібрані у справі докази та сформулював обґрунтовані висновки у прийнятому ним рішенні, з яким у повній мірі погоджується апеляційний суд.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи. Тому апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, відсутні і підстави для компенсації позивачу понесених судових витрат на стадії апеляційного перегляду справи.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Д`яконової Кристини Ігорівни залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 6 липня 2026 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : О.В. Борисова

С.А. Голуб