ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 915/243/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кібенко О.Р. - головуючий, Багай Н.О., Мамалуй О.О., 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 02.04.2026 (суддя Мавродієва М.В.)
та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2026 (колегія суддів: Богатир К.В., Поліщук Л.В., Таран С.В.)
за скаргою Військової частини НОМЕР_1 
на дії головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Чернявської Альони Борисівни
у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (далі - ВЧ НОМЕР_1 )
до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "АВ-Нафта"
про зобов`язання повернути нафтопродукти за договором зберігання.
ВСТУП
1. 29.06.2023 ВЧ НОМЕР_1 направила до державної виконавчої служби заяву про примусове виконання постанови суду про зобов`язання повернути майно (нафтопродукти), 04.07.2023 було відкрито виконавче провадження, а 22.11.2023 виконавче провадження було закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону "Про виконавче провадження" (невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника).
2. Після цього, 26.12.2025 стягувач подав до державної виконавчої служби заяву про примусове виконання рішення, у якій просив прийняти до виконання наказ суду, однак 08.01.2026 державний виконавець винесла повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з мотивів того, що в Законі "Про виконавче провадження" не передбачено випадків щодо можливості розпочати знову виконавче провадження, яке закінчено відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону "Про виконавче провадження".
3. ВЧ НОМЕР_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати незаконним повідомлення про повернення виконавчого документа та зобов`язати виконавця відкрити виконавче провадження.
4. Суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні цієї скарги, фактично погодившись з мотивами, наведеними державним виконавцем в повідомленні про повернення виконавчого документа.
5. ВЧ НОМЕР_1 звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду.
6. Перед Верховним Судом у цій справі постало питання щодо можливості повторно розпочати закінчене на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону "Про виконавче провадження" виконавче провадження.
7. Верховний Суд відмовив в задоволенні касаційної скарги, виходячи з таких мотивів.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
8. У серпні 2022 року ВЧ НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовом до ТОВ "АВ-Нафта" про зобов`язання повернути майно, а саме нафтопродукти АБ А-80ДЗ у кількості 28 808 кг, ДП З-0,2-25 у кількості 59 129 кг.
9. Господарський суд Миколаївської області рішенням від 25.01.2023 у задоволенні позову відмовив.
10. Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 01.06.2023 скасував рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2023 та ухвалив нове, яким позов задовольнив в повному обсязі.
11. Верховний Суд постановою від 23.08.2023 залишив без змін постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2023.
12. 15.06.2023 на виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 було видано відповідний наказ.
13. 29.06.2023 ВЧ НОМЕР_1 направила до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заяву про примусове виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 у справі №915/243/22, до якої долучила виданий наказ.
14. 04.07.2023 заступник начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Волкомор А.В. розглянула заяву стягувача та відкрила виконавче провадження ВП НОМЕР_2 з виконання наказу №915/243/22, виданого 15.06.2023 Господарським судом Миколаївської області щодо зобов`язання ТОВ "АВ-Нафта" повернути ВЧ НОМЕР_1 нафтопродукти АБ А-80ДЗ у кількості 28808 кг, ДП З-0,2-25 у кількості 59129 кг.
15. В ході проведення виконавчих дій, 19.07.2023 державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу у сумі 5 100,00 грн, за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та попередив про кримінальну відповідальність за невиконання рішення.
16. 02.08.2023 державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу у подвійному розмірі в сумі 10 200,00 грн, за повторне невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.
17. Оскільки рішення боржником не було виконано, 01.09.2023 державний виконавець надіслав до Миколаївського районного управління ГУ НП в Миколаївській області повідомлення про вчинення посадовими особами ТОВ "АВ-Нафта" кримінального правопорушення, а саме не виконання рішення суду.
18. 22.11.2023 постановою заступника начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) закінчено виконавче провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону "Про виконавче провадження".
19. 16.12.2025 стягувач звернувся до Господарського суду Миколаївської області із заявою вих.№470/1/886 про видачу виконавчого документа надісланого разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду.
20. 18.12.2025 на адресу стягувача надійшов супровідний лист Господарського суду Миколаївської області за вих.№915/243/22/14453/25 разом з оригіналом судового наказу від 15.06.2023 по справі №915/243/22.
21. 26.12.2025 стягувач подав до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заяву №470/1/925 про примусове виконання рішення, у якій просив прийняти до виконання наказ від 15.06.2023 по справі №915/243/22, виданий Господарським судом Миколаївської області, яким зобов`язано ТОВ "АВ-Нафта" повернути ВЧ НОМЕР_1 нафтопродукти АБ А-80ДЗ у кількості 28808 кг, ДП З-0,2-25 у кількості 59129 кг.
22. 08.01.2026 головний державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Чернявська А.Б. розглянула заяву стягувача від 26.12.2025 щодо відкриття виконавчого провадження з виконання наказу від 15.06.2023 по справі №915/243/22 та винесла повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання за НОМЕР_3 у АСВП, яке супровідним листом №559-18/10-34/5 від 12.01.2026 направила на адресу стягувача.
23. 19.01.2026 повідомлення надійшло на адресу стягувача, що підтверджується роздруківкою відстеження з офіційного веб-сайту "Укрпошта".
24. Вказане повідомлення державного виконавця мотивоване тим, що виконавче провадження з виконання наказу від 15.06.2023 №915/243/22 вже розпочиналось та здійснювалось раніше та було закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону "Про виконавче провадження". Відповідно до абз.2 ч.1 ст.40 Закону "Про виконавче провадження", виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків, передбачених цим Законом. На думку головного державного виконавця, у Законі "Про виконавче провадження" не передбачено випадків щодо можливості розпочати знову виконавче провадження, яке закінчено відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону "Про виконавче провадження".
Короткий зміст скарги на дії (бездіяльність) виконавця та заперечення на неї
25. ВЧ НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду Миколаївської області із скаргою №470/1/76 від 22.01.2026 (вх.№1038/26 від 23.01.2026) на дії головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якій просила суд:
- визнати незаконним повідомлення №559-18/10-34/25 від 12.01.2026 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, винесене (прийняте) головним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Чернявською А.Б.;
- зобов`язати старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Чернявську А.Б. відкрити виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2023 по справі №915/243/22.
26. Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України заперечив проти скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця та зазначив, що відповідно до відомостей АСВП на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання наказу №915/243/22 від 15.06.2023, яке закінчено відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону "Про виконавче провадження". Тобто, виконавче провадження з виконання наказу №915/243/22 від 15.06.2023 вже розпочиналось раніше та стягувач пред`явив наказ від 15.06.2023 у справі №915/243/22 повторно. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.40 Закону "Про виконавче провадження" постанова про закінчення виконавчого провадження від 22.11.2023 за НОМЕР_2 стягувачем не оскаржувалась. Виконавче провадження з примусового виконання наказу від 15.06.2023 у справі №915/243/22 не може бути розпочате знову, оскільки Законом "Про виконавче провадження" не передбачено умов, за якими можливо розпочати знову виконавче провадження, яке закінчено відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону "Про виконавче провадження". Таким чином, з урахуванням приписів п.9 ч.4 ст.4 Закону "Про виконавче провадження", приймаючи рішення про повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, державний виконавець діяв виключно в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства.
27. Відповідач (боржник) заперечив доводи стягувача, викладені у скарзі та зазначив, що в даному випадку постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не була оскаржена стягувачем у встановленому порядку, а відтак незаконною в судовому порядку не визнавалася та не скасовувалася. За таких обставин, підстави для відновлення виконавчого провадження, які передбачені ч.1 ст.41 Закону "Про виконавче провадження", - відсутні, що вказує на те, що виконавчий документ не може бути прийнятий повторно до виконання, а тому скарга не підлягає задоволенню.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
28. Господарський суд Миколаївської області ухвалою від 02.04.2026, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2026, відмовив у задоволенні скарги ВЧ НОМЕР_1 №470/1/76 від 22.01.2026 на дії головного державного виконавця при примусовому виконанні постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 у справі №915/243/22.
29. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, вказав, що 22.11.2023 державним виконавцем, з посиланням на приписи абз.3 ч.3 ст.63 та п.11 ч.1 ст.39 Закону "Про виконавче провадження", винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка наразі є чинною. Підстави, за яких можливо розпочати знову виконавче провадження, яке закінчено відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону "Про виконавче провадження", зазначеним Законом не визначено. Таким чином, за вказаних обставин, у суду відсутні правові підстави для визнання незаконним повідомлення №559-18/10-34/25 від 12.01.2026 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзивів на касаційну скаргу
30. 14.07.2026 ВЧ НОМЕР_1 через систему Електронний суд звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 02.04.2026 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2026; ухвалити нове рішення, яким:
- визнати незаконним повідомлення №559-18/10-34/25 від 12.01.2026 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, винесене (прийняте) головним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Чернявською А.Б.; 
- зобов`язати старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Чернявську А.Б. відкрити виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2023 у справі №915/243/22.
31. ВЧ НОМЕР_1 зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували ч.1 ст.12, ч.1 ст.40 Закону "Про виконавче провадження" та порушили ч.3 ст.2, ч.1 ст.18 ГПК, ч.5 ст.12 Закону "Про виконавче провадження".
32. 14.08.2026 надійшов відзив головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Чернявської Альони Борисівни на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін. 
33. У відзиві зазначає, що виконавче провадження з виконання наказу від 15.06.2023 вже розпочиналось раніше та стягувач пред`явив виконавчий документ повторно; виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову; постанова про закінчення виконавчого провадження від 22.11.2023 стягувачем не оскаржувалась та є чинною; ця постанова та її законність не є предметом розгляду; державний виконавець, ухвалюючи рішення про повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, діяв виключно в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства.
Надходження касаційної скарги на розгляд Верховного Суду
34. Верховний Суд ухвалою від 31.07.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ВЧ НОМЕР_1 . Розгляд касаційної скарги призначив у порядку письмового провадження.
35. 11.08.2026 до Верховного Суду надійшли матеріали справи №915/243/22.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо можливості повторно розпочати закінчене виконавче провадження
36. Зі встановлених обставин вбачається, що 29.06.2023 ВЧ НОМЕР_1 направила до державної виконавчої служби заяву про примусове виконання постанови суду, 04.07.2023 було відкрито виконавче провадження, а 22.11.2023 виконавче провадження було закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону "Про виконавче провадження".
37. Після цього, 26.12.2025 стягувач подав до державної виконавчої служби заяву про примусове виконання рішення, у якій просив прийняти до виконання наказ суду, однак 08.01.2026 державний виконавець винесла повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з мотивів того, що в Законі "Про виконавче провадження" не передбачено випадків щодо можливості розпочати знову виконавче провадження, яке закінчено відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону "Про виконавче провадження".
38. ВЧ НОМЕР_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила (І) визнати незаконним повідомлення про повернення виконавчого документа та (ІІ) зобов`язати виконавця відкрити виконавче провадження.
39. Суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні цієї скарги, фактично погодившись з мотивами, наведеними державним виконавцем в повідомленні про повернення виконавчого документа.
40. ВЧ НОМЕР_1 зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували ч.1 ст.12, ч.1 ст.40 Закону "Про виконавче провадження" та порушили ч.3 ст.2, ч.1 ст.18 ГПК, ч.5 ст.12 Закону "Про виконавче провадження".
41. Верховний Суд відхиляє доводи скаржника та погоджується з судами попередніх інстанцій, виходячи з таких міркувань.
42. Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
43. Відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст.63 цього Закону.
44. Частиною 2 ст.63 Закону "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
45. У свою чергу ч.3 ст.63 Закону "Про виконавче провадження" встановлює, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого ч.2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
46. Як вбачається з обставин справи, на виконання цих норм Закону, закінченню виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону передувало (І) винесення постанови від 19.07.2023 про накладання штрафу у сумі 5 100,0 грн та попередження про кримінальну відповідальність за невиконання рішення; (ІІ) винесення постанови від 02.08.2023 про накладення штрафу у подвійному розмірі в сумі 10 200,0 грн; (ІІІ) надіслання органу досудового розслідування повідомлення від 01.09.2023 про вчинення посадовими особами ТОВ "АВ-Нафта" кримінального правопорушення. 
47. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.40 Закону "Про виконавче провадження" виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
48. Згідно з ч.1 ст.41 цього Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
49. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №910/7310/20 зазначила таке:
"8.28. Відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
8.29. Враховуючи, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 40 Закону № 1404-VIII наслідком закінчення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, Велика Палата Верховного Суду погоджується з доводами ОСББ про те, що Постанова, якою закінчено виконавче провадження № 63537470, перешкоджає йому реалізувати свої права на примусове виконання остаточного Судового рішення.
8.30. Разом із цим Закон № 1404-VIII передбачає можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення (див. підпункти 6.9, 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/3411/14).
8.31. Відповідно до висловлених раніше висновків Великої Палати Верховного Суду про застосування частини першої статті 41 Закону № 1404-VIII (див. mutatis mutandis пункти 77, 79 постанови від 03.11.2020 у справі № 916/617/17) постанову про закінчення виконавчого провадження, яка ухвалена без урахування вимог закону, можна оскаржити в судовому порядку, а відновлення відповідних прав скаржника може бути ефективно здійснене у разі задоволення скарги та скасування такої постанови".
50. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.02.2026 у справі №906/392/23.
51. Разом з тим, стягувач постанову Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону "Про виконавче провадження" не оскаржував, така не скасована та є чинною, на що обґрунтовано вказав суд апеляційної інстанції.
52. Також, суд обґрунтовано послався на те, що відповідно до ч.3 ст.331 ГПК підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися.
53. При цьому, у разі невчинення з боку державного виконавця дій щодо зміни способу або порядку виконання рішення суду, стягувач не позбавлений права ініціювати це питання шляхом подання до суду відповідної заяви (скарги).
54. Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що державний виконавець, ухвалюючи рішення про повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, діяв виключно в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення скарги стягувача, про що правильно виснували суди попередніх інстанцій.
55. Доводи касаційної скарги не спростовують правильності таких висновків судів, у зв`язку із чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
56. Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
57. Згідно із ч.1 ст.309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
58. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 02.04.2026 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2026 у справі №915/243/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді Н. Багай 

О. Мамалуй