Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Харків 
18 вересня 2026 року №520/26262/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу № 520/26262/26 за позовом ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (місцезнаходження: 61013, Харківська область, місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 8, ЄДРПОУ 38631015) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, прийнятої до розгляду ухвалою суду від 28 серпня 2026 року, просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 31.12.2019 та з 20.05.2023 по дату звільнення у належному та повному обсязі;
- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення: з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно з застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року; з 01.03.2018 по 31.12.2019 та з 20.05.2023 по дату звільнення з застосуванням норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 за вирахуванням раніше сплачених сум з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.
Позовна заява надійшла до Харківського окружного адміністративного суду 24 серпня 2026 року. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі № 520/26262/26, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), відповідача зобов`язано надати суду належним чином засвідчені копії всіх наявних в нього доказів, що стосуються предмету спору, зокрема докази проходження позивачем служби, докази причин невиплати індексації грошового забезпечення, докази щодо виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.12.2019, докази про алгоритм обчислення індексації грошового забезпечення, відомості про підвищення посадового окладу позивача за період з 01.01.2008 по 31.12.2019, розрахункові документи (особові рахунки) позивача за кожний місяць періоду з 01.01.2016 по 31.12.2019 та докази щодо нарахування і виплати позивачу компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, а також установлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
27 серпня 2026 року представником позивача подано до суду заяву про долучення до матеріалів справи уточненої позовної заяви, якою розмір та зміст позовних вимог змінено так, як зазначено вище: період позовних вимог доповнено періодом з 20 травня 2023 року по дату звільнення позивача. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2026 року, постановленою за правилами частини 1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, уточнену позовну заяву прийнято до розгляду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив службу в органах і підрозділах цивільного захисту Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на посаді старшого водія 20 державної пожежно-рятувальної частини 7 державного пожежно-рятувального загону до звільнення зі служби 19 березня 2024 року; що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону; що індексацію грошового забезпечення за спірні періоди відповідач не нарахував і не виплатив у належному та повному обсязі; що з 01 грудня 2015 року базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін є місяць, у якому відбулося підвищення посадового окладу за посадою, яку займає особа рядового і начальницького складу, а розміри посадових окладів, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294, залишались незмінними з січня 2008 року до наступного підвищення з 01.03.2018 за постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704; що з 20 травня 2023 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481, якою також змінено відповідні показники грошового забезпечення.
Відзив на позовну заяву відповідач до суду не подав.
У матеріалах справи міститься лист Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 14.08.2026 № 65015-9566/65190, наданий у відповідь на адвокатський запит від 05.08.2026, тобто складений до звернення позивача з цим позовом і поза межами цієї справи. У зазначеному листі відповідач повідомив, що перше підвищення посадового окладу позивача відбулося з 01.03.2018, поріг індексації 103 відсотки перевищено (наростаючим підсумком) у жовтні 2018 року, у зв`язку з чим поточну індексацію грошового забезпечення проведено з грудня 2018 року. Цей лист процесуальним документом у справі не є, доводами відповідача проти позову в розумінні статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України не є і відзивом на позовну заяву не є, проте як наявний у матеріалах справи документ підлягає оцінці судом нарівні з іншими доказами.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Факт проходження ОСОБА_1 служби в органах і підрозділах цивільного захисту Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області та факт його звільнення 19 березня 2024 року підтверджені витягом з наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області по особовому складу від 19.03.2024 № 142, яким ОСОБА_1 , старшого водія 20 державної пожежно-рятувальної частини 7 державного пожежно-рятувального загону, звільнено зі служби цивільного захисту на підставі підпункту 2 пункту 176 Положення про проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 (за віком), з вислугою років станом на день звільнення 20 років 06 місяців 22 дні (календарно). Належність відповідача як органу, зобов`язаного нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення і його складову - індексацію, відповідачем не спростована і матеріалами справи підтверджена.
Відомостей про нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за спірні періоди в повному та належному обсязі матеріали справи не містять. Витребувані ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2026 року докази - зокрема докази щодо виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення, докази про алгоритм обчислення індексації та розрахункові документи (особові рахунки) позивача за кожний місяць спірного періоду - відповідач суду не надав. Наведений у листі від 14.08.2026 № 65015-9566/65190 виклад про проведення поточної індексації з грудня 2018 року не підтверджений жодним розрахунковим чи фінансовим документом і не спростовує обов`язку відповідача довести правомірність своєї бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у частині вимог за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2019 року, суд виходив із такого.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII передбачено: «Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування…».
Частиною 1 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII передбачено: «Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка».
Пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, передбачено: «Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: … грошове забезпечення військовослужбовців; …».
Абзацом першим пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, передбачено: «У разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків».
Абзацом другим пункту 5 того самого Порядку передбачено: «Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення».
У постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 420/3593/20 Верховний Суд зазначив, що «місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації», а «підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи».
Верховний Суд у постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21 зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців…» затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців, ця постанова «була чинною з 1 січня 2008 року до 1 березня 2018 року», а посадовий оклад «змінився лише в березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704».
У постанові від 13 грудня 2022 року у справі № 420/2667/21 Верховний Суд, встановивши, що постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 набула чинності з 01.01.2008, дійшов висновку, що «базовим місяцем для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення … є січень 2008 року».
Спірний період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року повністю перебуває в межах часу, коли посадові оклади осіб рядового і начальницького складу визначалися постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294, тобто в межах проміжку з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2018 року. Наступне підвищення посадових окладів відбулося з 01 березня 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704. Отже, базовим місяцем (місяцем підвищення доходу) при проведенні індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року є січень 2008 року, а за подальший період - березень 2018 року, оскільки відомостей про наступне підвищення посадового окладу позивача після 01 березня 2018 року матеріали справи не містять і відповідач на таке підвищення не посилався. Аналогічний підхід до розмежування понять «базовий місяць» та «місяць підвищення доходу» після внесення змін до Порядку № 1078 з 01 грудня 2015 року висловлений Верховним Судом у постанові від 20 серпня 2026 року у справі № 560/2520/25.
Матеріалами справи, наданими самим відповідачем на вимогу суду, - архівними картками нарахованого грошового забезпечення позивача за 2016-2024 роки, долученими до листа від 14.08.2026 № 65015-9566/65190, - підтверджено, що за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалася і не виплачувалася зовсім. За таких обставин бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року у належному та повному обсязі є протиправною, а належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку індексацію із застосуванням базового місяця січень 2008 року.
Надаючи правову оцінку вимогам за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2019 року, суд зазначає таке. Позивач обґрунтовує право на індексацію за цей період не загальним правилом абзаців першого і другого пункту 5 Порядку № 1078 (поточна індексація), а спеціальним порядком, встановленим абзацами третім, четвертим, п`ятим і шостим цього ж пункту, - так званою «індексацією-різницею», яка виникає в самому місяці підвищення посадового окладу.
Абзацом третім пункту 5 Порядку № 1078 передбачено: «Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (посадових окладів)… не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу». Абзацом четвертим того самого пункту передбачено: «Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу». Абзацом п`ятим передбачено, що у місяці підвищення тарифної ставки (окладу) враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру. Абзацом шостим передбачено, що до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів) до визначеної суми індексації-різниці додається сума поточної індексації, яка складається внаслідок перевищення порогу індексації.
Отже, застосування абзацу четвертого (виникнення індексації-різниці) чи абзацу третього (незастосування індексації в місяці підвищення) пункту 5 Порядку № 1078 залежить від того, чи перевищив розмір підвищення грошового доходу позивача у березні 2018 року суму можливої індексації, що склалася на той момент.
Згідно з архівною карткою нарахованого грошового забезпечення позивача, наданою відповідачем на вимогу суду, премія (складова «ПреміяАТ») нараховувалася позивачу щомісяця протягом усього періоду з 2016 по 2022 рік, а тому за своїм характером разовою виплатою не є і підлягає врахуванню у складі грошового доходу як у місяці, що передує підвищенню посадового окладу, так і в місяці такого підвищення. Разовий характер має лише премія, нарахована за окремим наказом (складова «ПреміяАТ (наказ 165)»), у сумі 2084 грн 10 коп. у березні 2018 року, яка до розрахунку не включається. Відповідно до речення другого абзацу п`ятого пункту 5 Порядку № 1078 до сум грошового доходу, що порівнюються, включаються всі складові, які не мають разового характеру, незалежно від того, зросли вони чи зменшилися.
За наведеним підходом розмір складових грошового забезпечення позивача, які не мають разового характеру, становив: у лютому 2018 року - 8274 грн 30 коп. (посадовий оклад 720 грн 00 коп., оклад за спеціальним званням 60 грн 00 коп., надбавка за вислугу років 195 грн 00 коп., надбавка ОВЗ 487 грн 50 коп., надбавка за ризик 195 грн 00 коп., премія 6616 грн 80 коп.); у березні 2018 року - 6677 грн 70 коп. (посадовий оклад 3170 грн 00 коп., оклад за спеціальним званням 950 грн 00 коп., надбавка за вислугу років 1442 грн 00 коп., надбавка ОПС 556 грн 20 коп., надбавка ОВЗ 487 грн 50 коп., премія 72 грн 00 коп.). Отже, у березні 2018 року, попри підвищення посадового окладу та окладу за спеціальним званням, сукупний розмір грошового доходу позивача не збільшився, а зменшився на 1596 грн 60 коп., а тому розмір підвищення грошового доходу у розумінні абзаців третього - шостого пункту 5 Порядку № 1078 становить 0 грн 00 коп.
Сума можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, становить 4463 грн 15 коп. (1762 грн 00 коп. х 253,3 відсотка). Оскільки розмір підвищення грошового доходу позивача (0 грн 00 коп.) не перевищує суму можливої індексації (4463 грн 15 коп.), до спірних правовідносин у березні 2018 року підлягає застосуванню абзац четвертий, а не абзац третій пункту 5 Порядку № 1078, за яким сума індексації у місяці підвищення доходу визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу. Отже, з березня 2018 року позивач набув право на індексацію грошового забезпечення у фіксованому розмірі 4463 грн 15 коп. щомісяця, яка відповідно до абзацу шостого пункту 5 Порядку № 1078 виплачується до наступного підвищення посадового окладу. Наведене не виключає права позивача і на поточну індексацію за загальним правилом абзаців першого, другого і шостого пункту 5 Порядку № 1078, яка нараховується щоразу, коли величина індексу споживчих цін наростаючим підсумком з березня 2018 року перевищує поріг індексації 103 відсотки.
Матеріалами справи, а саме тими самими архівними картками грошового забезпечення позивача, підтверджено, що поточну індексацію грошового забезпечення з базовим місяцем березень 2018 року відповідач фактично нараховував та виплачував позивачу з грудня 2018 року по грудень 2022 року включно. Разом з тим належними та допустимими доказами того, що ця індексація протягом усього зазначеного проміжку нараховувалася та виплачувалася в повному і правильному розмірі, матеріали справи не підтверджені: витребуваних ухвалою суду від 26 серпня 2026 року розрахункових документів і документів про застосований відповідачем алгоритм обчислення індексації відповідач суду не надав, а обов`язок довести правомірність свого нарахування покладається на нього частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України. За таких обставин належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2019 року із застосуванням базового місяця березень 2018 року, з урахуванням раніше виплачених позивачу сум.
Надаючи правову оцінку вимогам за період з 20 травня 2023 року по дату звільнення позивача (19 березня 2024 року), суд зазначає таке.
Позивач обґрунтовує застосування до цього періоду абзаців четвертого і шостого пункту 5 Порядку № 1078 тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481, якою пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 викладено у редакції зі сталою розрахунковою величиною 1762 грн, з 20 травня 2023 року нібито відновлюється дія встановленої у березні 2018 року індексації-різниці. Цей довід суд відхиляє. Відповідно до абзацу шостого пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації, визначена за абзацом четвертим цього пункту, виплачується до наступного підвищення посадового окладу, а не відновлюється після нього; механізму «відновлення» раніше визначеної суми індексації Порядок № 1078 не передбачає. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 внесено зміни до пункту 4 постанови № 704, яким установлюється мінімальний розмір грошового забезпечення виходячи з розрахункової величини, - тобто до самостійного, відмінного від індексації механізму, а доказів того, що цією постановою підвищено саме посадовий оклад позивача за схемою посадових окладів у розумінні абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078, матеріали справи не містять.
Право на поточну індексацію грошового забезпечення в цей період також не може бути реалізоване: статтею 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року № 2710-IX дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» на 2023 рік зупинено, - обставина, яку позивач сам визнає в уточненій позовній заяві. Отже, протягом усього 2023 року, включно з періодом з 20 травня по 31 грудня 2023 року, правових підстав для нарахування позивачу поточної індексації грошового забезпечення не було незалежно від дати набрання чинності постановою № 481.
Щодо частини спірного періоду з 01 січня по 19 березня 2024 року, коли дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» відновлено статтею 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року № 3460-IX, суд враховує, що обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком розпочинається заново з 01 січня 2024 року, а право на індексацію виникає лише в разі перевищення порогу індексації 103 відсотки. Матеріали справи не містять відомостей про те, що станом на 19 березня 2024 року (дату звільнення позивача) такий поріг було перевищено, а позивач на таке перевищення не посилався і доказів не подав, хоча відповідний обов`язок доведення покладається на нього за загальним правилом частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
За таких обставин позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо періоду з 20 травня 2023 року по 19 березня 2024 року та зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за цей період задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги про виплату індексації грошового забезпечення з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб суд зазначає таке. Пунктом 4 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, передбачено: «Виплата грошової компенсації … здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення». Пунктом 5 того самого Порядку передбачено: «Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення». Оскільки індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення, виплата позивачу нарахованої за цим рішенням індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2019 року здійснюється одночасно з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, утриманого з такої індексації.
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень: у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Решта доводів та аргументів сторін, наведених у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовує.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, пункт 29).
Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з нормами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), та своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково - в частині періоду з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2019 року, а в частині періоду з 20 травня 2023 року по 19 березня 2024 року в задоволенні позовних вимог належить відмовити.
Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Судові витрати зі сплати судового збору позивачем не понесені, у зв`язку з чим розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-78, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (місцезнаходження: 61013, Харківська область, місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 8, ЄДРПОУ 38631015) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (місцезнаходження: 61013, Харківська область, місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 8, ЄДРПОУ 38631015) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2019 року у належному та повному обсязі.
Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (місцезнаходження: 61013, Харківська область, місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 8, ЄДРПОУ 38631015) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2019 року відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, із застосуванням базового місяця січень 2008 року для періоду з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та базового місяця березень 2018 року для періоду з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2019 року, а також шляхом нарахування та виплати за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2019 року суми індексації, визначеної за абзацами четвертим і шостим пункту 5 зазначеного Порядку, у розмірі 4463 грн 15 коп. щомісяця, з урахуванням раніше виплачених ОСОБА_1 сум індексації грошового забезпечення та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення ухвалене та повне судове рішення складено 18 вересня 2026 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Другого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар