ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року 
м. Київ

Справа № 910/8158/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Власова Ю. Л. - головуючого, Дроботової Т. Б., Малашенкової Т. М., 

за участю секретаря судового засідання Бутенка А. О.,
представників учасників справи:

позивача - не з`явився,

відповідача 1 - Масалітін А. О.,

відповідача 2 - не з`явився,

відповідача 3 - не з`явився,

третя особа 1 - не з`явився,

третя особа 2 - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної митної служби України

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18 листопада 2025 року (суддя Смирнова Ю. М.) та
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 травня 2026 року (колегія суддів: Пономаренко Є. Ю., Демидова А. М., Руденко М. А.)

у справі № 910/8158/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб`юшн"
до: Державної митної служби України, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Державна казначейська служба України, Закарпатська митниця,
про стягнення 41 957 361,02 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб`юшн" (далі - Товариство, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної митної служби України (далі - Держмитниця, відповідач 1), Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - Поліція, відповідач 2), Закарпатської обласної прокуратури (далі - Прокуратура, відповідач 3) про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шкоди в сумі 41 957 361, 02 грн, яка складається з: вартості втраченого товару у сумі 
862 013,40 доларів США (без ПДВ), що станом на дату подання позову за офіційним курсом Національного банку України становить 34 943 782 грн; 
6 872 392, 52 грн податкового зобов`язання з акцизного податку, сплаченого відповідно до статті 222 Податкового кодексу України; вартості виробництва акцизних марок у сумі 141 186,50 грн.

2. Господарський суд міста Києва ухвалою суду від 12 липня 2024 року, зокрема, відкрив провадження у справі та залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Державну казначейську службу України (далі - Держказначейство), а ухвалою від 17 жовтня 2024 року місцевий суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Закарпатську митницю (далі - третя особа 2).

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3. Господарський суд міста Києва рішенням від 05 березня 2025 року у справі № 910/8158/24, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07 жовтня 2025 року та постановою Верховного Суду від 22 січня 2026 року, позов Товариства до Держмитниці, Поліції, Прокуратури задовольнив частково; стягнув з Державного бюджету України на користь Товариства 30 176 657,41 грн майнової шкоди; в іншій частині позову відмовив; стягнув з відповідачів у дохід Державного бюджету України по 120 706,63 грн судового збору.

4. Товариство звернулося 10 березня 2025 року до місцевого суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/8158/24 про стягнення з відповідачів судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 266 306,12 грн.

5. Господарський суд міста Києва додатковим рішенням від 18 листопада 2025 року у справі № 910/8158/24 частково задовольнив заяву Товариства про розподіл судових витрат; стягнув з Держмитниці, Поліції та Прокуратури по 21 097,47 грн витрат на професійну правничу допомогу; в іншій частині заяви позивача про розподіл судових витрат відмовив.

6. Не погодившись з ухваленим додатковим рішенням, Держмитниця звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вказане додаткове рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір витрат правничої допомоги позивача на 99 %.

7. Північний апеляційний господарський суд постановою від 04 травня 
2026 року у цій справі апеляційну скаргу Держмитниці залишив без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва 
від 18 листопада 2025 року у справі № 910/8158/24 - без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. Держмитниця звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить додаткове рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції скасувати повністю, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені заяви позивача про розподіл судових витрат.

9. Підставами касаційного оскарження оскаржуваних судових рішень у цій справі скаржник визначив пункти 1, 4 абзацу 1 частини другої 
статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - 
ГПК України, Кодекс) та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

10. У поданій касаційній скарзі Держмитниця з посиланням на пункт 1 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що суди попередніх інстанцій при вирішенні питання щодо часткового задоволення вимог заяви позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу застосували положення статті 126 ГПК України без урахування висновків щодо застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, а також постановах Верховного Суду: від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17, від 29 квітня 2025 року у справі №910/2697/24, від 31 березня 2026 року у справі № 910/7255/25.

11. Скаржник, мотивуючи підставу касаційного оскарження, визначену пунктом 4 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України у взаємозв`язку з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, вказує про порушення попередніми судовими інстанціями норм процесуального права, зокрема статті 236 ГПК України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: суди не дослідили належним чином акти прийому-передачі від 05 липня 2024 року, від 05 вересня 2024 року, від 03 жовтня 2024 року, якими підтверджується надання адвокатських послуг позивачу, розмір яких, на думку скаржника, є штучно завищеним та становить надмірний тягар для відповідачів, зокрема і Держмитниці, що суперечить принципу справедливого розподілу таких витрат.

Доводи інших учасників справи

12. Інші учасники справи не скористалася своїм правом на подання відзивів.

Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

13. Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09 червня 2026 року для розгляду касаційної скарги Держмитниці у справі № 910/8158/24 визначена колегія суддів у складі: Власова Ю. Л. - головуючого, Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.

14. Верховний Суд ухвалою від 29 червня 2026 року відкрив касаційне провадження у справі на підставі пунктів 1, 4 абзацу 1 частини другої 
статті 287 ГПК України та пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України.

15. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 12 серпня 2026 року № 32.2-01/1433 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 910/8158/24 у зв`язку з відпусткою судді Булгакової І. В.

16. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12 серпня 2026 року справа № 910/8158/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: Власова Ю. Л. - головуючого, Дроботової Т. Б., Малашенкової Т.М.

17. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

18. Нормами частини другої статті 300 ГПК України встановлені межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій з посиланням на норми права, якими керувалися суди

19. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження. Крім цього, сам скаржник у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначає підстави, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника. Водночас суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

20. Предметом касаційного оскарження у цій справі є додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18 листопада 2025 року, яким частково задоволені вимоги позивача про розподіл судових витрат та стягнуто з відповідачів (зокрема і скаржника) по 21 097,47 грн витрат на професійну правничу допомогу, та постанова Північного апеляційного господарського суду від 04 травня 2026 року у справі № 910/8158/24, якою переглянуте додаткове рішення за апеляційною скаргою Держмитниці.

21. Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

22. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

23. Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): (1) подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом із (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

24. Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

25. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

26. Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

27. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема рішення "Лавентс проти Латвії", за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви").

28. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" ЄСПЛ вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

29. Тобто норми процесуального законодавства передбачають такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі 
№ 910/12876/19).

30. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, а також у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 912/1025/20).

31. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд має право: 1) зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, визначеними у частині четвертій 
статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (пов`язаність витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

32. Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою 
статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

33. Суди попередніх інстанцій встановили, що для підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копії документів, а саме: договір про надання правничої допомоги від 18 червня 2024 року, укладений між Товариством та Адвокатським об`єднанням "Арслегем Партнерс"; рахунки від 05 липня 2024 року № АР-15 на суму 115 647,61 грн, від 05 вересня 2024 року № АР-50 на суму 88 332,78 грн, від 03 жовтня 2024 року № АР-75 на суму 69755,59 грн; платіжні інструкції від 12 вересня 2024 року № 0002236640 на суму 115 647,61 грн, від 16 грудня 2024 року № 0002250033 на суму 88 332,78 грн, від 28 січня 2025 року № 0002255210 на суму 69755,59 грн; акти приймання-передачі наданої правничої допомоги від 05 липня 2024 року, від 05 вересня 2024 року та від 03 жовтня 2024 року; ордер серії АА № 1485679 від 17 вересня 2024 року; довіреність Товариства від 19 грудня 2023 року № ФМСД; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 03 січня 2020 року серії ЛВ № 001802.

34. Суди встановили, що долучені позивачем рахунки містять опис наданої правничої допомоги та її вартість, а саме:

1) рахунок від 05 липня 2024 року № АР-15 на загальну суму 115 647,61 грн включає: підготовку проєкта позовної заяви Товариства до Держмитниці, Поліції щодо відшкодування шкоди, завданої цими органами внаслідок втрати належних Товариству тимчасово вилучених товарів (тютюновмісних виробів), в мотивувальній частині з урахуванням актуальної практики Верховного Суду на суму 9 325,53 грн; підготовку проєкта позовної заяви Товариства до Держмитниці, Поліції щодо відшкодування шкоди, завданої втратою тимчасово вилучених належних Товариству товарів, зокрема, в частині мотивування, на суму 30 409,35 грн; підготовку проєкта позовної заяви Товариства до Держмитниці, Поліції щодо відшкодування шкоди, завданої цими органами внаслідок втрати належних Товариству тимчасово вилучених товарів (тютюновмісних виробів), в мотивувальній частині з урахуванням актуальної практики Верховного Суду на суму 21 489,27 грн; підготовку проєкта позовної заяви Товариства до Держмитниці, Поліції щодо відшкодування шкоди, завданої цими органами внаслідок втрати належних Товариству тимчасово вилучених товарів (тютюновмісних виробів), в частині опису обставин справи на суму 10 136,45 грн; додаткову роботу з надісланими матеріалами, доопрацювання та направлення позову про відшкодування шкоди на погодження на суму 25 543,85 грн; редагування та фіналізацію позовної заяви Товариства до Держмитниці, Поліції, Прокуратури про відшкодування шкоди, завданої втратою товарів (тютюновмісних виробів), підготовку та формування пакета додатків до позову, подачу позовної заяви до Господарського суду міста Києва через Електронний суд, з попереднім надсиланням відповідачам на суму 18 245,61 грн; витрати на суму 497,55 грн;

2) рахунок від 05 вересня 2024 року № АР-50 на загальну суму 88 332,78 грн включає: попереднє ознайомлення з документами у справі та відзивами Держмитниці та Поліції на суму 11 557,56 грн; аналіз відзивів на позовну заяву у справі № 910/8158/24, отриманих від відповідачів, визначення можливих дій, обґрунтувань та стратегій відповідей, визначення необхідності подання нових доказів та підготовку до засідання у справі на суму 11 557,56 грн; підготовку та участь у судовому засіданні (підготовчому засіданні) Господарського суду міста Києва у справі № 910/8158/24 на суму 7 429,86 грн; адвокатську таємницю на суму 6 191,55 грн; аналіз відзивів відповідачів у справі № 910/8158/24, аргументів та проблемних аспектів, аналіз матеріалів митних справ на предмет наявності в них необхідних для розгляду цієї справи додаткових доказів, визначення необхідності подання додаткових доказів у справі та їхнього можливого переліку; перевірку актуальної практики Верховного Суду щодо аргументів відповідачів, підготовку проекту відповіді на відзив Держмитниці на суму 26 830,05 грн; адвокатську таємницю на суму 1 238,31 грн; підготовку проєкта відповіді на відзив Держмитниці у справі № 910/8158/24; узагальнення судової практики Верховного Суду щодо подання цивільного позову в межах кримінального провадження та господарського процесу як способу відшкодування шкоди для спростування аргументів відповідачів; аналіз наданих відповідачами доказів та формування аргументів з їхнім урахуванням щодо додаткового підтвердження наявності протиправних дій в діях посадових осіб відповідачів на суму 23 527,89 грн;

3) рахунок від 03 жовтня 2024 року № АР-75 на загальну суму 69 755,59 грн включає: підготовку відповіді на відзив Держмитниці на позовну заяву Товариства у справі № 910/8158/24 на суму 26 003,56 грн; підготовку відповіді на відзив Прокуратури на позовну заяву Товариства у справі № 910/8158/24 на суму 28 067,34 грн; підготовку відповіді на відзив Поліції на позовну заяву у справі № 910/8158/24 на суму 15 684,69 грн.

35. Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, зважаючи на специфіку справи, результат її вирішення, обсяг, вид та зміст наданих послу, дотримавшись принципів справедливості, пропорційності та верховенства права, врахувавши судову практику ЄСПЛ та Верховного Суду, а також предмет і підстави позовних вимог, складність справи, оцінивши фактичні витрати позивача, з огляду на всі аспекти справи, зокрема викладені відповідачами та третьою особою 2 заперечення проти витрат на оплату адвоката, оскільки заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу, на переконання місцевого суду, становить надмірний тягар для відповідачів, а також узявши до уваги фактичне дублювання послуг в наданих суду рахунках, виконаних адвокатом, згідно з принципом розумності - дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/8158/24 є завищеним, а отже, не вбачається розумної необхідності понесення позивачем судових витрат у заявленій до відшкодування сумі 266 306,12 грн, тому обґрунтованими визнані місцевим судом витрати у сумі по 21 097,47 грн, які покладаються на кожного з відповідачів.

36. Апеляційний господарський суд, залишивши без змін додаткове рішення суду першої інстанції, зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

37. Суд апеляційної інстанції, дослідивши надані докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, з урахуванням предмета спору, всіх аспектів і складності цієї справи, обсягу документів, їх змісту, а також часу, який міг би витратити адвокат на вивчення матеріалів у справі та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупного часу, витраченого на опрацювання спірних правовідносин, співмірності суми витрат зі складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності, розумності, погодився з висновком суду першої інстанції про те, що справедливою та співрозмірною у цій справі є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у сумі по 21 097,47 грн, які покладаються на кожного з відповідачів.

38. Колегія суддів зазначає, що вказані судові висновки попередніх інстанцій засновані на правильному застосуванні статті 126 ГПК України, а також частин п`ятої - сьомої статті 129 ГПК України та узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду щодо їх застосування.

39. У касаційній скарзі Держмитниця посилається на пункт 1 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України та вказує, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, викладених у низці постанов Верховного Суду щодо застосування статті 126 ГПК України (а саме у постановах: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, від 24 січня 2022 року у справі №911/2737/17, від 29 квітня 2025 року у справі №910/2697/24, від 31 березня 2026 року у справі № 910/7255/25).

40. Зокрема, скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень не врахували наведених у вказаних постановах висновків Верховного Суду про те, що:
- суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність;
- суд має керуватися принципами пропорційності, розумності, справедливості та співмірності відшкодування судових витрат;
- стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

41. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що наведені скаржником у касаційній скарзі висновки Верховного Суду стосуються норм процесуального права та мають загальний, універсальний характер. Застосування вказаних висновків залежить від конкретних обставин справи, встановлених судом. Натомість аргументи касаційної скарги позивача фактично зводяться до необхідності переоцінки наявних у справі доказів та встановлених судами обставин, що не входить до повноважень Верховного Суду з огляду на імперативні приписи статті 300 ГПК України.

42. Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів Верховного Суду висновує, що суди попередніх інстанцій здійснили оцінку доказів у справі відповідно до статей 86, 210 ГПК України, з дотриманням положень статей 2, 123, 126, 129 ГПК України. Висновки судів не суперечать правовим позиціям, висловленими Верховним Судом у справах, зазначених скаржником у касаційній скарзі, а отже, доводи позивача щодо неправильного застосування судами норми статті 126 ГПК України є необґрунтованими.

43. Намагання скаржника здійснити переоцінку доказів у справі у контексті доведеності / обґрунтованості підстав для зменшення стягнення заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, при тому що суди попередніх інстанцій на підставі встановлених фактичних обставин цієї справи дійшли висновку про часткове відшкодування позивачеві витрат на професійну правничу допомогу, з розміром якого відповідач 1 не згоден, не може бути підставою для задоволення касаційної скарги Держмитниці.

44. Відповідно, доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, а тому підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

45. Стосовно підстави касаційного оскарження, визначеної Держмитницею, передбаченої пунктом 4 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, то зміст вказаної процесуальної норми передбачає підставою для її застосування в контексті касаційного оскарження судових рішень наявність неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

46. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

47. За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме собою порушення норм процесуального права, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

48. Оскільки у цій справі не підтвердилася визначена відповідачем 1 підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд не вбачає правових підстав для розгляду доводів касаційної скарги скаржника за пунктом 4 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України.

49. Верховний Суд зазначає, що учасникам справи надана вичерпна відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

50. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

51. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

52. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а додаткового рішення місцевого суду та постанови апеляційного господарського суду у справі № 910/8158/24 - без змін, як таких, що ухвалені з дотриманням норм права.

Судові витрати

53. За подання касаційної скарги Держмитниці на постанову суду апеляційної інстанції, якою суд розглянув апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції, судовий збір не сплачується, а отже, і не розподіляється.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної митної служби України залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18 листопада 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 травня 2026 року у справі № 910/8158/24 залишити без змін.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Л. Власов

Судді Т. Б. Дроботова

Т. М. Малашенкова