Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 р. № 520/17230/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області (61001, місто Харків, м. героїв Небесної Сотні, 36, код ЄДРПОУ 43181818) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Ярослава Мудрого, буд. 26 61024, м.Харків, код ЄДРПОУ 45752470), третя особа: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Жданової О.В. ВП № 74613200 від 11.06.2026 про накладення на Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області штрафу на користь держави у розмірі 5100,00 грн.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом установлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2022 у справі №520/5381/22 зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області видати накази з приводу призначення ОСОБА_1 додаткової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період з 24.02.2022 по 16.08.2022 пропорційно реально відпрацьованому часу, провівши обчислення, нарахування та виплату додаткової винагороди у порядку зазначеної постанови.
Судове рішення набрало законної сили 22.11.2023. На його виконання Харківським окружним адміністративним судом 31.01.2024 видано виконавчий лист №520/5381/22.
Постановою державного виконавця від 03.04.2024 відкрито виконавче провадження №74613200 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа та встановлено боржнику строк для виконання рішення суду — десять робочих днів.
Матеріалами справи підтверджується, що Територіальним управлінням Служби судової охорони у Харківській області видано наказ від 23.11.2023 №238 «Про виплату додаткової винагороди окремим співробітникам територіального управління Служби судової охорони у Харківській області». Відповідно до витягу із зазначеного наказу передбачено нарахувати та виплатити після надходження коштів ОСОБА_1 додаткову винагороду за період з 24.02.2022 по 16.08.2022 у сумі 170841,01 грн, виходячи з розміру 30000,00 грн на місяць пропорційно відпрацьованому часу. Начальнику фінансово-економічного відділу — головному бухгалтеру доручено провести відповідні нарахування та виплати.
Згідно з розрахунком потреби в коштах розмір додаткової винагороди ОСОБА_1 за лютий 2022 року становить 5357,14 грн, за березень — липень 2022 року — по 30000,00 грн щомісячно, за серпень 2022 року — 15483,87 грн, усього — 170841,01 грн. Загальна потреба в коштах з урахуванням компенсації податку на доходи фізичних осіб у сумі 30751,38 грн визначена у розмірі 201592,39 грн.
Листом від 23.11.2023 №51.06-312/ССО Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області звернулося до Голови Служби судової охорони з проханням виділити додаткові кошторисні призначення за КЕКВ 2800 для виконання судового рішення у справі №520/5381/22 у загальному розмірі 201592,39 грн, з яких 170841,01 грн — на нарахування та виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 , 30751,38 грн — на відповідні нарахування.
Листом від 18.04.2024 №51.06-342 позивач повідомив державного виконавця про видання наказу від 23.11.2023 №238, визначення суми додаткової винагороди та звернення до Служби судової охорони щодо виділення бюджетних коштів для її виплати. У зазначеному листі боржник пояснив, що виплату буде здійснено після надходження відповідних бюджетних асигнувань. До листа додано копію звернення від 23.11.2023 №51.06-312/ССО, розрахунок потреби в коштах та витяг із наказу від 23.11.2023 №238.
Надходження зазначеного повідомлення до органу державної виконавчої служби підтверджується матеріалами виконавчого провадження та визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву.
11.06.2026 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ждановою О.В. у виконавчому провадженні №74613200 винесено постанову про накладення на Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області штрафу на користь держави у розмірі 5100,00 грн.
Як підставу для накладення штрафу у постанові зазначено ненадходження від боржника інформації про повне фактичне виконання судового рішення. Цією ж постановою боржнику встановлено вимогу виконати рішення суду протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання судового рішення.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ним вжито залежних від нього заходів для виконання судового рішення: видано відповідний наказ, визначено розмір додаткової винагороди, підготовлено розрахунок потреби в коштах та направлено звернення щодо виділення фінансування. Водночас виплата нарахованої винагороди не здійснена у зв`язку з ненадходженням відповідних бюджетних асигнувань.
Позивач наголошує, що фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а Територіальне управління не має можливості самостійно забезпечити виділення необхідних бюджетних призначень. На підтвердження доводів щодо недостатності фінансування посилається на кошториси на 2024– 2026 роки та листування зі Службою судової охорони з питань фінансового забезпечення виконання судових рішень.
На переконання позивача, невиконання рішення в частині виплати коштів зумовлене обставинами, які не залежать від його волевиявлення. Позивач вважає, що державний виконавець не надав належної оцінки повідомленим причинам невиплати та документам, поданим на підтвердження вжитих заходів. При цьому зазначає, що застосування штрафу за статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» можливе лише у разі невиконання рішення без поважних причин.
Відповідач у поданому відзиві заперечує проти задоволення позову та просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що виконавчий документ передбачає не лише видання наказу та нарахування додаткової винагороди, а й її виплату ОСОБА_1 . Оскільки кошти стягувачці не виплачені, рішення суду залишається невиконаним у повному обсязі.
Відповідач наводить зміст повідомлення боржника від 18.04.2024 №51.06-342 та зазначає, що за результатами розгляду поданих документів державний виконавець дійшов висновку про невиконання судового рішення в частині виплати коштів. У зв`язку із цим відповідач вважає правомірним накладення на боржника штрафу у розмірі 5100,00 грн на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».
Також відповідач посилається на обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, та зазначає, що боржник повинен самостійно вживати достатніх заходів для їх виконання, не очікуючи відповідних дій державного виконавця. На думку відповідача, оскаржувану постанову прийнято в межах наданих повноважень та відповідно до вимог законодавства.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частин другої та третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною першою статті 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності — за її межами.
Правові засади організації та порядку примусового виконання судових рішень визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі — Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів — це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, спрямованих на примусове виконання рішень, які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктами 1, 3 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, а також розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.
Частиною шостою статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом десяти робочих днів, крім рішень, що підлягають негайному виконанню.
Відповідно до частини першої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Згідно із частиною другою статті 63 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначає вимогу виконати рішення протягом десяти робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, — протягом трьох робочих днів, та попередження про кримінальну відповідальність.
Частиною першою статті 75 Закону №1404-VIII передбачено, що в разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, яке зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника — фізичну особу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб — 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника — юридичну особу — 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Отже, обов`язковою умовою застосування до боржника відповідальності, передбаченої статтями 63, 75 Закону №1404-VIII, є невиконання судового рішення у встановлений строк саме без поважних причин.
Суд зазначає, що факт неповного виконання судового рішення у встановлений виконавцем строк не є достатньою підставою для накладення штрафу. До прийняття відповідної постанови державний виконавець повинен з`ясувати причини невиконання рішення, перевірити повідомлені боржником обставини та надані на їх підтвердження докази, після чого встановити, чи мав боржник об`єктивну можливість виконати судове рішення і чи не було його невиконання зумовлене обставинами, які не залежали від волі боржника.
Накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, є заходом юридичної відповідальності. Відтак така відповідальність не може ґрунтуватися виключно на констатації відсутності повного виконання рішення, а потребує встановлення державним виконавцем усіх елементів відповідного правопорушення, зокрема відсутності поважних причин невиконання.
Поважними причинами в розумінні статей 63, 75 Закону №1404-VIII можуть бути визнані об`єктивні обставини, які унеможливили або істотно ускладнили виконання судового рішення, не залежали від волевиявлення боржника та не могли бути ним усунені шляхом учинення дій у межах наданих повноважень.
Аналогічний підхід до застосування статей 63, 75 Закону №1404-VIII викладений у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №0840/3476/18, від 07.11.2019 у справі №420/70/19, від 15.04.2020 у справі №811/1324/18 та від 15.05.2020 у справі №812/1813/18.
При цьому обов`язковість судового рішення та необхідність його повного виконання не виключають обов`язку державного виконавця встановити, чи відбулося невиконання саме без поважних причин. Відсутність таких причин не презюмується лише з огляду на те, що рішення на час проведення перевірки виконано не в повному обсязі.
Судом установлено, що на виконанні у відповідача перебував виконавчий лист №520/5381/22, виданий Харківським окружним адміністративним судом 31.01.2024, яким на позивача покладено обов`язок видати накази щодо призначення ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 16.08.2022 пропорційно реально відпрацьованому часу, провівши її обчислення, нарахування та виплату.
Отже, визначений виконавчим документом обов`язок охоплює як оформлення призначення додаткової винагороди та визначення її розміру, так і фактичну виплату належних стягувачці коштів. 
Водночас предметом розгляду цієї справи є правомірність застосування до боржника штрафу за невиконання судового рішення, що потребує встановлення не лише факту невиплати коштів, а й відсутності поважних причин такого невиконання.
Оцінюючи поведінку позивача, суд ураховує, що наказом Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області від 23.11.2023 №238 передбачено нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за визначений судовим рішенням період у сумі 170841,01 грн. Відповідний розрахунок містить помісячне визначення належних стягувачці сум за період з 24.02.2022 по 16.08.2022.
Крім того, листом від 23.11.2023 №51.06-312/ССО позивач звернувся до Голови Служби судової охорони з проханням виділити додаткові кошторисні призначення для виконання судового рішення у справі №520/5381/22. У цьому зверненні визначено конкретну потребу в коштах у загальному розмірі 201592,39 грн, яка включає додаткову винагороду ОСОБА_1 у сумі 170841,01 грн та пов`язані з її виплатою нарахування у сумі 30751,38 грн.
Зазначені документи стосуються виконання судового рішення саме на користь ОСОБА_1 та підтверджують, що позивач учинив конкретні дії щодо визначення належної до виплати суми та отримання необхідного фінансування.
Листом від 18.04.2024 №51.06-342 позивач повідомив державного виконавця про вжиті заходи та пояснив, що виплата додаткової винагороди залежить від надходження відповідних бюджетних асигнувань. До цього повідомлення додано копію звернення про виділення коштів, розрахунок потреби у фінансуванні та витяг із наказу від 23.11.2023 №238.
Таким чином, до прийняття оскаржуваної постанови державному виконавцю були повідомлені конкретні причини невиплати коштів та надані документи щодо дій боржника, спрямованих на виконання судового рішення. Факт отримання зазначеного повідомлення відповідач визнає у відзиві.
Суд зауважує, що відповідачу зокрема, належало з`ясувати, чи надходили боржнику кошти для відповідної виплати, чи мав він можливість виконати рішення за рахунок доступного фінансування та чи було невиконання зумовлене невжиттям заходів, які перебували в межах його повноважень. Висновок про неповажність причин невиконання повинен ґрунтуватися на результатах такої перевірки.
Натомість зі змісту постанови від 11.06.2026 у виконавчому провадженні №74613200 вбачається, що підставою для накладення штрафу визначено ненадходження інформації про повне фактичне виконання судового рішення. Постанова не містить оцінки повідомлення боржника від 18.04.2024 №51.06-342 та доданих до нього документів, а також мотивів, з яких зазначені боржником причини невиплати коштів визнані неповажними.
Наведене свідчить, що державний виконавець фактично ототожнив неповне виконання судового рішення з його невиконанням без поважних причин, хоча для застосування відповідальності за статтями 63, 75 Закону №1404-VIII ці обставини мають самостійне значення та потребують окремого встановлення.
Відзив на позовну заяву також не містить обґрунтованого спростування пояснень позивача. Навівши зміст листа боржника та визнавши отримання інформації про вжиті ним заходи, відповідач послався на те, що кошти стягувачці не виплачені. Однак не зазначив, які встановлені під час виконавчого провадження обставини підтверджують можливість проведення виплати та відсутність об`єктивних перешкод для цього.
Посилання відповідача на обов`язковість судового рішення суд бере до уваги. Водночас обов`язковість виконання рішення не усуває передбачених законом умов застосування юридичної відповідальності. Сам факт збереження заборгованості не звільняє державного виконавця від обов`язку перевірити причини її непогашення та обґрунтувати наявність підстав для накладення штрафу.
Також бюджетний характер фінансування позивача не створює для нього загального звільнення від відповідальності. Вирішальними є конкретні обставини виконання судового рішення, вжиті боржником заходи та його фактична можливість виконати покладений обов`язок. Саме належної оцінки цих обставин оскаржувана постанова не містить.
За змістом частини другої статті 2 КАС України суд перевіряє, зокрема, обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття. 
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України доведення правомірності оскаржуваного рішення покладається на відповідача. 
У цій справі відповідач не довів, що при застосуванні штрафу перевірив повідомлені боржником причини невиконання рішення та встановив їх неповажність. Відсутність відповідної оцінки стосується необхідної умови застосування відповідальності, а тому є істотним недоліком оскаржуваної постанови.
Оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що встановлений відповідачем факт невиплати додаткової винагороди за наведеного обґрунтування не був достатньою підставою для накладення штрафу. Документально підтверджені дії боржника та повідомлені ним причини невиконання залишилися без належної оцінки, а невиконання рішення саме без поважних причин відповідачем не доведене.
При цьому скасування штрафу не припиняє обов`язку Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області забезпечити повне виконання рішення, включаючи виплату належних ОСОБА_1 коштів.
За таких обставин постанова головного державного виконавця Жданової О.В. від 11.06.2026 у виконавчому провадженні №74613200 про накладення на Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області штрафу в розмірі 5100,00 грн є необґрунтованою та підлягає визнанню протиправною і скасуванню, а позовні вимоги — задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань витрат зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн.
Позивач у цій справі є суб`єктом владних повноважень.
Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Витрати зі сплати судового збору до передбачених частиною другою статті 139 КАС України витрат, які підлягають стягненню на користь суб`єкта владних повноважень, не належать.
Таким чином, сплачений Територіальним управлінням Служби судової охорони у Харківській області судовий збір у розмірі 2662,40 грн стягненню з відповідача не підлягає.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області (61001, місто Харків, м. героїв Небесної Сотні, 36, код ЄДРПОУ 43181818) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Ярослава Мудрого, буд. 26 61024, м.Харків, код ЄДРПОУ 45752470), третя особа: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови – задовольнити. 
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Жданової О.В. ВП № 74613200 від 11.06.2026 про накладення на Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області штрафу на користь держави у розмірі 5100,00 грн.
Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення складено 10 вересня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях