ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2026 р. | Справа № 440/7902/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2025, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, по справі № 440/7902/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України   
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі – відповідач), відповідно до якого просив:
- визнати протиправним та скасувати наказу від 06.12.2024 року № 25-Ф "Про відмову у призначенні виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ";
- зобов`язати видати наказ про призначення і виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п.п. 1 п. 6 Порядку № 975 від 25.12.2023 в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, з урахуванням раніше виплаченої одноразової грошової допомоги в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, як особі з інвалідністю внаслідок війни 3 групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Визнано протиправним та скасувати наказ Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 06.12.2024 року № 25-ф про відмову у призначенні виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Зобов`язано Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України прийняти рішення про призначення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на перше січня календарного року, як особі з інвалідністю ІІІ групи, з урахуванням отриманої виплати.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, оскільки 10.05.2022 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності відповідно до довідки серії 12 ААВ, виданої медико-соціальною експертною комісією від 30.05.2022 №471261, а з позовом до Полтавського окружного адміністративного суду позивач звернувся 09.06.2025. 
Крім того, зазначає, що законодавством визначено, що одноразова грошова допомога виплачується залежно від групи інвалідності та її причинного зв`язку. При цьому, на думку апелянта судом першої інстанції не досліджено питання щодо хвороби позивача, яка призвела до виникнення інвалідності та вставленого причинного зв`язку. Вказує, що причинний зв`язок настання інвалідності пов`язано із захворюванням, яке пов`язане з проходженням військової служби, а не з виконанням обов`язків військової служби. На підставі зазначеного видано наказ Адміністрації Держспецзв`язку від 29.07.2022 №737-Ф «Про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ,», відповідно до якого ОСОБА_1 виплачено одноразова грошова допомога в сумі 173обычный пробел670,00 грн. на підставі п.п. 2 п. 6 Порядку №975, що відповідає захворюванням, так, пов`язані з проходженням військової служби та пов`язані із захистом Батьківщини. 
Також, відповідач зауважує, що позовна заява відображає відновлення порушеного права, обраного позивачем та прийняте рішення судом першої інстанції є прямим втручанням у дискреційні повноваження Адміністрації Держспецзі`язку.
Позивач скористався своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу та просив апеляційну скаргу Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у періоди з 20.12.2014 по 21.01.2015, з 17.05.2015 до 17.06.2015, з 23.01.2016 до 24.02.2016, з 17.01.2018 до 21.02.2018 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у АДРЕСА_1 .
Наказом 3ТВУЗ №85-ОС від 09.12.2021 позивача звільнено зі служби за підпунктом "а" пункту 2 (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та пунктом 173 Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого Указом Президента України від 31.07.2015 №463, у запас Збройних Сил України.
14.12.2021 на підставі направлення начальника 3ТВУЗ від 23.11.2021 №275 для визначення ступеню придатності до військової служби ОСОБА_1 госпітальною ВЛК військової частини НОМЕР_1 був проведений медичний огляд позивача, за результатами якого складено Свідоцтво про хворобу №983, яким встановлено: захворювання: міжхребцевий остеохондроз всіх відділів хребта, деформуючий спондильоз, спондилоартроз шийного, поперекового відділів хребта, грижа L5-S1, міжхребцевого диску, лікована оперативно (18.07.2003) з больовим синдромом, з незначним порушенням функцій. Деформуючий остеоартроз першого ступеню правого гомілково-ступневого суглобу, без порушення функції. Деформуючий остеоартроз обох колінних суглобів першого ступеню, без порушення функції. Простий короткозорий стигматизм ступеня 1,0Д на праве око та 0,5Д на ліве око при гостроті зору з корекцією 1,0 на кожне око, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби; захворювання: рецидив грижі L4-L5 міжхребцевого диску після мікрохірургічної дискектомії міжхребцевого диску L4-L5 ліворуч (01.07.2015) у вигляді хронічного дискогенного попереково-крижового радикуліту з лівобічним L4-L5-S1 полірадикулярним синдромом, рецидивуючий перебіг, фаза ремісії з помірним порушенням функцій, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.
30.05.2022 МСЕК видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №471261, згідно з якою позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 10.05.2022, захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
13.06.2022 позивач звернувся до 3ТВУЗ із заявою, в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу згідно з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013.
У липні 2022 року 3ТВУЗ складено висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності військовослужбовця Держспецзв`язку, відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2022, який становить 2481 грн., усього - 173670 грн.
29.07.2022 наказом Адміністрації Держспецзв`язку №737-ф призначено виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності ОСОБА_1 , звільненому з військової служби та виключеному зі списків особового складу Держспецзв`язку 31.12.2021 наказом начальника 3ТВУЗ від 09.12.2021 №85-ос "Про особовий склад", у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2022.
Згідно наказу 3ТВУЗ №11-Ф від 08.08.2022 ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності в розмірі 173670 грн.
Згідно з випискою з особового рахунку позивача, одноразова грошова допомога у розмірі 173670 грн. перерахована 09.08.2022.
Не погоджуючись із правильністю виплати одноразової грошової допомоги у 70-кратному розмірі, позивач звернувся до суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 у справі №440/8043/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано 3 ТВУЗ підготувати та подати Адміністрації Держспецзв`язку висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом 1 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, з урахуванням проведених виплат. В решті позовних вимог відмовлено.
18.07.2023 3ТВУЗ підготовлено висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності військовослужбовця Держспецзв`язку. На підставі вивчення поданих документів визначено, що інвалідність ОСОБА_1 не є наслідком вчинення зазначеним військовослужбовцем злочину чи адміністративного правопорушення, вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення військовослужбовця до самогубства, встановленого судом), подання завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги. Встановлено, що ОСОБА_1 визнаний інвалідом 3 групи з 10.05.2022 (довідка МСЕК від 30.05.2022 серія 12 ААВ №471261). Причина інвалідності захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини. За результатами розгляду зазначених документальних матеріалів: виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку №975 у зв`язку із встановленням обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2022, який становить 2481,00 грн. (620250,00 грн.), з урахуванням раніше виплаченої суми з розрахунку 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.20221, який становить 2481,00 грн. (173670,00 грн.). Усього належить до виплати 446580,00 грн. Виплата зазначеної допомоги потребує додаткових призначень за КЕКВ 2730.40 в обсязі 446580 грн.
Наказом голови Адміністрації Держспецзв`язку від 03.08.2023 №14-ф відмовлено у призначенні, виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності ОСОБА_1 , звільненому з військової служби та виключеному зі списків особового складу Держспецзв`язку 31.12.2021 наказом начальника 3ТВУЗ Держспецзв`язку від 09.12.2021 №85-ос "Про особовий склад".
Вважаючи наказ Адміністрації Держспецзв`язку від 03.08.2023 №14-ф протиправним ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі №440/14385/23 позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 03.08.2023 №14-ф "Про відмову у призначенні виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ". Зобов`язано Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України розглянути висновок 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої пп. 1 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму з урахуванням вже виплачених сум та висновків суду, сформульованих у цій справі.
Наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 06.12.2024 № 25-ф відмовлено у призначенні виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Позивач не погодився із наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 06.12.2024 № 25-ф та оскаржив його до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, як особа з інвалідністю ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, має право на одноразову грошову допомогу, яка передбачена пп. 1 п. 6 Порядку № 975.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Згідно із п. "б" ч. 1 ст. 16-2Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Відповідно до ч. 2 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Згідно із ч. 9 ст. 16-3Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12. 2013 р. затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в подальшому Порядок № 975).
Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Згідно із пп. 1 п. 6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи; 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи; 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Формулювання для постанов військово-лікарських комісій про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв визначені Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 р. № 402 (в подальшому - Положення).
Згідно із пп. "ґ" п. 21.5 Положення, постанови ВЛК приймаються в формулюванні "захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини", якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті "а" цього пункту.
Підпунктом "а" пункту 21.5 Положення про ВЛК встановлено, що постанови ВЛК приймаються в формулюванні "поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Колегія суддів зазначає, що поняття «захист Батьківщини» є синонімом «захисту Вітчизни», включає в себе захист незалежності та територіальної цілісності України.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постановах Верховного Суду від 29.04.2021 р. у справі № 440/1661/19, від 08.06.2021 р. у справі № 440/692/19.
Судовим розглядом встановлено, що захворювання позивача пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується свідоцтвом про хворобу від 14.12.2021 №983 та довідкою МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 30.05.2022 серії 12 ААВ № 471261.
Із врахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач є учасником бойових дій, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, то позивач, як інвалід ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини під час безпосередньої участі в антитерористичній операції має право на одноразову грошову допомогу, призначення та виплата якої передбачена пп.1 п. 6 Порядку № 975.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, предметом оскарження у даній справі є наказ Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 06.12.2024, прийнятий за результатами повторного розгляду питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги на виконання попередніх судових рішень.
Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. 
З огляду на характер спірних правовідносин саме прийняття відповідачем наказу від 06.12.2024, яким остаточно оформлено його волевиявлення щодо повторного розгляду питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, є тією юридично значущою обставиною, з якою закон пов`язує початок перебігу строку звернення до суду.
Посилання апелянта на те, що перебіг строку звернення до суду необхідно обчислювати з дати встановлення позивачу інвалідності або з дати прийняття наказу від 29.07.2022 №737-ф, колегія суддів вважає помилковими.
Зазначені обставини не є предметом даного спору та не свідчать про виникнення саме тих правовідносин, які стали предметом судового розгляду у цій справі.
Після прийняття наказу від 29.07.2022 №737-ф між сторонами виникали нові правовідносини, які були предметом розгляду у справах №440/8043/22 та №440/14385/23, за результатами яких судами ухвалювалися відповідні рішення, обов`язкові до виконання відповідачем.
На виконання зазначених судових рішень відповідач повторно розглядав питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги та приймав нові рішення, останнім з яких є наказ від 06.12.2024, що оскаржується у даній справі.
Сам факт того, що відповідач у грудні 2024 року прийняв новий наказ за результатами повторного розгляду питання, виключає можливість обчислення строку звернення до суду з 2022 року, оскільки на той момент оскаржуваного рішення взагалі не існувало.
Таким чином, оскаржуваний наказ є самостійним індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, який породжує для позивача нові правові наслідки та є самостійним предметом судового контролю.
Позов у даній справі подано 04.06.2025, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині ґрунтуються на неправильному визначенні моменту виникнення спірних правовідносин та не спростовують законності й обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.
Також, колегія суддів зазначає, що згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Слід зазначити, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.
Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту, згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13 Конвенції, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», п. 64).
Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), п. 95).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі «Джорджевич проти Хорватії», п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі «Ван Остервійк проти Бельгії», п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин кожної конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Відповідно до ч.1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Відтак, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача саме прийняти рішення про призначення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на перше січня календарного року, як особі з інвалідністю ІІІ групи, з урахуванням отриманої виплати.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду не впливають.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 по справі № 440/7902/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | | Я.М. Макаренко
Судді | | С.П. Жигилій   Т.С. Перцова