МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 945/743/26
Провадження № 1-кп/945/522/26

Вирок
Іменем України

13 серпня 2026 року Миколаївський районний суд Миколаївській області в складі
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;
прокурора ОСОБА_3 ;
захисника ОСОБА_4 (який бере участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції з власних засобів);
обвинуваченого ОСОБА_5 (який бере участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції з приміщення Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор»),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62025150010002926 від 08 травня 2025 року за обвинуваченням: 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який проходив військову службу на посаді командира міномету розрахунку мінометного взводу мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , старший сержант,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, 
встановив:
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_5 , військовослужбовець військової служби за мобілізацією, умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби на посаді командира міномету розрахунку мінометного взводу мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєного стану, який діє на території України з 24 лютого 2022 року, 30 червня 2022 року самовільно залишив місце служби — місце дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та до 19 липня 2022 року незаконно перебував поза її межами та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Також, що ОСОБА_5 , військовослужбовець військової служби за мобілізацією, умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби на посаді командира міномету розрахунку мінометного взводу мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєного стану, який діє на території України з 24 лютого 2022 року, 01 серпня 2022 року самовільно залишив місце служби — місце дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 та до 17 години 24 вересня 2024 року незаконно перебував поза її межами та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, повідомив, що хоче продовжувати військову службу, і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_5 повідомив, що перший епізод відбувався не довго і по часу був пов`язаний з тим, що ОСОБА_5 в той момент перебував після госпіталя та повернувся самостійно; другий епізод тривав приблизно два роки.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
Допитавши обвинуваченого ОСОБА_5 , виконавши дії передбачені ст. 349 КПК України та з`ясувавши, що учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, пересвідчившись у добровільності їх позиції, та роз`яснивши особливості оскарження, при викладених обставинах, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненому злочині, а отже дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону станом на дату вчинення злочину) — самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_5 за місцем служби характеризується негативно; відповідно до медичної характеристики під час служби перебував на стаціонарному лікуванні, на «Д» обліку не перебуває; до лікаря нарколога та психіатра не звертався; раніше не судимого.
Обставин, які пом`якшують покарання не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину особою повторно.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначення йому основного покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України (в редакції Закону, який діяв на час вчинення кримінального правопорушення), за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, так як відсутні передбачені законом підстави для застосування до призначеного покарання положень ст. ст. 75, 76 КК України, а також ст. ст. 69, 69-1 КК України, які б давали суду можливість дійти висновку про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання із випробуванням, або застосування до нього більш м`якого покарання. 
Суд, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості та обставини злочину, його наслідки та особу винного, виходить з того, що для досягнення мети покарання, яке полягає у карі, виправленні та запобіганні вчиненню нових злочинів, що полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод ОСОБА_5 , та вважає, що щодо ОСОБА_5 ще не повністю втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого. Суд визнає, що виправлення обвинуваченого можливе і без призначення йому максимального строку покарання, але і не в мінімальних межах, яке передбачено санкцією статті, з огляду на відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання. Таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України: є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередженню вчинення нових злочинів. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. 
Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.
Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.
Під час досудового розслідування та судового провадження застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження. ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням ризиків визначених ст. 177 КПК України, суд вважає, що ОСОБА_5 слід залишити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, -
ухвалив:
ОСОБА_5  визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
Строк покарання  ОСОБА_5  обчислювати з 10 лютого 2026 року. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати  ОСОБА_5  у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10 лютого 2026 року по день ухвалення вироку — 13 серпня 2026 року (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Суддя       ОСОБА_1 

13.08.2026 |