Справа №577/1397/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2305/26 	
Категорія - 72 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Петен Я.Л. (суддя-доповідач), суддів: Криворотенка В.І., Замченко А.О.,
з участю секретаря судового засідання - Овчаренко М.В. 
у присутності:
представника позивача Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області – Шеремет Яни Олександрівни 
третьої особи - ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області як органу опіки і піклування 
на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 квітня 2026 року, ухвалене у складі судді Гетьмана В.В. у м. Конотопі Сумської області, повний текст судового рішення складено 20 квітня 2026 року,
у цивільній справі за позовом Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області, як органу опіки та піклування, до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У березні 2025 року Попівська сільська рада Конотопського району Сумської області, як орган опіки та піклування,звернулася до суду з позовом.
Свої вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .  Відомості про батька записано відповідно до ч. 1 ст.135 СК України. 
Під час перевірки умов виховання дитини встановлено, що ОСОБА_4 понад два роки фактично проживає з бабою та дідом в с. Дептівка Конотопського району Сумської області. Мати дитини проживає окремо в с. Пекарі Конотопського району. Відповідач тривалий час зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, не часто буває у батьків. Не контролює своїх дій, її поведінка має агресивний характер, про що свідчить зафіксований випадок домашнього насильства фізичного та психологічного характеру стосовно матері ОСОБА_5 , у присутності сина. Неналежний догляд за дитиною підтверджується постановами Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 жовтня 2025 року та від 22 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. 
Відповідач не працює, стабільного доходу, земельною паю або підсобного господарства не має. За місцем проживання характеризується негативно. Надходять постійні нарікання від мешканців села про перебування її в стані алкогольного сп`яніння. 
На даний час малолітній ОСОБА_4 повністю інтегрований у середовищі бабусі та дідуся, де йому створені належні умови для життя, виховання та навчання. Дитина відвідує школу та забезпечена всім необхідним. Хлопчик в особистій бесіді висловив категоричне небажання повертатися до матері. Свою позицію дитина обґрунтовує страхом перед непередбачуваною поведінкою матері та її постійним перебуванням у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про глибоку психологічну травмованість дитини та втрату емоційного зв`язку з матір`ю.
Посилаючись на вказані обставини, просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 квітня 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову задоволення у позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи найкращі інтереси дитини та відсутність виключних обстави, відсутні правові підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Водночас вважав за доцільне попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, зазначивши про це у мотивувальній частині рішення.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Попівська сільська рада Конотопського району Сумської області, як орган опіки та піклування,подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не надано оцінку факту того, що відповідач в судове засідання не з`явилася, надіславши заяву про розгляд справи за її відсутності, повністю визнавши позовні вимоги. У справах даної категорії визнання позову не є автоматичною підставою для його задоволення, однак у сукупності з іншими доказами це є беззаперечним свідченням повної втрати інтересу матері до дитини та усвідомлення неспроможності виконувати батьківські обов`язки. Відповідач доводить, що доля материнства відносно сина її не цікавить.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів профілактичної роботи, оскільки у матеріалах справи містяться докази про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП (постанови суду від 28 жовтня 2025 року у справі 577/6285/25 та від 22 січня 2026 року у справі №577/342/26). Адміністративне стягнення – це офіційний захід державного попередження. Систематичність правопорушень доводить, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками понад два роки.
Зазначає, що захищаючи права та інтереси малолітньої дитини, враховуючи характер поведінки відповідача та обставин справи, фахівці Попівської сільської ради попереджали відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та неодноразово роз`яснювали наслідки її поведінки. Крім того, відповідач була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини, проте на засідання вона не з`явилася, доказів поважності неявки не надала.
Наголошує на тому, що відповідач знехтувала попередженням суду про необхідність змінити ставлення до виховання дитини у менше ніж за місяць після ухвалення рішення судом першої інстанції від 17 квітня 2026 року, вчинила правопорушення, пов`язане з неналежним виконанням батьківських обов`язків.
Судом не взято до уваги акт обстеження умов проживання у будинку АДРЕСА_1 , яким встановлено належні умови для проживання за вказаною адресою. Дід та баба мають усе для розвитку та відпочинку дитини. Мати належної уваги дитині не приділяє. Суд першої інстанції встановив, проте фактично не взяв до уваги те, що дитина відчуває постійний страх перед матір`ю через її агресивну поведінку та систематичне вживання алкоголю. Суд залишив дитину в стані правової та фізичної небезпеки. 
Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не надано правову оцінку довідці Великосамбірського ЗЗСО від 11 лютого 2026 року № 01-19/29, в якій вказано, що ОСОБА_6 повністю забезпечений бабою, яка одноосібно опікується його навчанням, побутом та розвитком. Натомість відповідач школою не цікавиться, батьківські збори не відвідує та не бере участі в освітньому процесі сина.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області – Шеремет Я.О., доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач, ОСОБА_2 , у судове засідання не прибула, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Направила заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.
У судовому засіданні третя особа, ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батька, ОСОБА_7 , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 13-14).
Малолітній ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15). 
Постановами Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 жовтня 2025 року у справі № 577/6285/25 та від 22 січня 2026 року у справі № 577/342/26 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП (а.с. 21-26).
Згідно з характеристикою Попівської сільської ради від 29 січня 2026 року, ОСОБА_2 на території Попівської сільської ради в с. Пекарі не зареєстрована, але проживає за адресою: АДРЕСА_2 . На даний час тимчасово не працює, земельного паю не має. За час проживання протягом 2025 року на території Попівської сільської ради зарекомендувала себе з негативної сторони. На її поведінку зі сторони жителів села надходять нарікання щодо перебування у нетверезому стані (а.с. 18).
Згідно з довідкою Великосамбірського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області від 11 лютого 2026 року № 01-19/29 ОСОБА_3 навчається у 5 класі Великосамбірського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів (а.с. 16).
Відповідно до характеристики Великосамбірського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області учень 5-го класу, ОСОБА_3 , має позитивну характеристику. Він проживає разом з бабою, яка приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини, спілкується з учителями, класним керівником, відвідує загальношкільні та класні батьківські збори (а.с. 17).
Спеціалістами Попівської сільської ради проведено обстеження за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , та складено відповідний акт. Встановлено, що за цією адресою проживають та зареєстровані: ОСОБА_1 – бабуся; ОСОБА_8 – дідусь; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - онук. Умови проживання задовільні, у будинку прибрано, тепло, речі складені до шафи, наявні запаси дров та продуктів харчування. Для дитини облаштовано спальне місце, письмовий стіл, наявні канцтовари, одяг та взуття, планшет, мобільний телефон, іграшки. Між дідусем, бабою та онуком теплі та довірливі відносини (а.с. 19).
Відповідно до висновку, який затверджений рішенням виконавчого комітету Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області 11 березня 2026 року №65, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як таку, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а.с. 6-8). 

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. 
При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, громадянського суспільства.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Нормами статті 19 СК України, зокрема встановлено, що при розгляді спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України).
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
У справі, що переглядається судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не доведено наявності виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, зокрема свідомого та умисного ухилення від виконання нею батьківських обов`язків. 
Матеріали справи не містять документально підтверджених відомостей, що з відповідачем уповноважені служби або представник навчального закладу проводили роз`яснювальні бесіди про необхідність змінити свою поведінку, або що їй направлялись відповідні листи тощо. 
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач була притягнута до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП, висновків суду першої інстанції не спростовують. Сам по собі факт притягнення особи до адміністративної відповідальності за цією статтею не є безумовною підставою для позбавлення батьківських прав. 
Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги щодо подій, які відбувалися вже після ухвалення оскаржуваного рішення, оскільки апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 367 ЦПК України, перевіряє законність й обґрунтованість оскаржуваного рішення на підставі досліджених та оцінених судом першої інстанції доказів. Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку обставинам, які відбувалися вже після ухвалення рішення судом першої інстанції. 
Безпідставними є твердження скаржника в апеляційній скарзі щодо неврахування судом довідки Великосамбірського ЗЗСО від 11 лютого 2026 року № 01-19/29, оскільки надана на підтвердження позовних вимог довідка з навчального закладу не підтверджує факт свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а лише надає загальну характеристику виховання дитини бабусею. Також і акт обстеження умов проживання дитини за адресою мешкання бабусі ніяким чином не підтверджує свідомого винного ухилення ОСОБА_2 від виконання нею батьківських обов`язків. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з сином, оскільки не встановлено винної поведінки відповідача та свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків, які б були підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Також позивачем не доведено негативного впливу поведінки ОСОБА_2 на фізичний, духовний розвиток дитини, її навчання, тощо.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_9 відчуває постійний страх перед матір`ю через її агресивну поведінку та систематичне вживання алкоголю, не підтверджені доказами. Як слідує з матеріалів справи суд першої інстанції дитину не опитував, її думку у судовому засіданні не з`ясовував. Ні позивач, ні третя особа відповідних клопотань не заявляли. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач в судове засідання не з`явилася, надіславши заяву про розгляд справи за її відсутності, повністю визнавши позовні вимоги, колегія суддів відхиляє як безпідставні. Відповідно до частин 2, 3 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Тому заява відповідача, в якій вона фактично відмовляється від батьківських прав на дитину та визнає позов про позбавлення її батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок органу опіки та піклування Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області від 11 березня 2026 року №65 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим, оскільки не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, а також переконливих доводів щодо доцільності позбавлення батьківських прав, якими він керувався під час прийняття рішення. Також висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме винне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дитини та необхідності в такий спосіб захисту її прав. 
Згідно з положеннями частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21).
Апеляційний суд зауважує, що позбавлення батьківських прав є винятковим та крайнім заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).
За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. 
Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, ухвалив законне та обґрунтоване рішення суду.
Водночас, установлені судом у цій справі обставини тривалого і системного невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо виховання сина, вказують на наявність підстав для того, щоб з метою забезпечення дотримання якнайкращих інтересів дитини, попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з покладенням на орган опіки та піклування обов`язку з контролю за виконанням нею батьківських обов`язків, про що суд першої інстанції зазначив лише в мотивувальній частині судового рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України). 
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції шляхом доповнення його резолютивної частин попередженням відповідача про необхідність зміни ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні сина, з покладенням на орган опіки та піклування обов`язку з контролю за виконанням нею батьківських обов`язків.

Висновки суду щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки Попівська сільська рада Конотопського району Сумської області, якій у задоволенні апеляційної скарги по суті вимог відмовлено, звільнена від сплати судового збору, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області задовольнити частково.
Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 квітня 2026 року змінити шляхом доповнення його резолютивної частини абзацом такого змісту: «Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покласти на орган опіки та піклування Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області обов`язку з контролю за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків».
В іншій частині рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 липня 2026 року.

Головуючий -  	Я.Л. Петен	

Судді: В.І. Криворотенко 

А.О. Замченко