154/2542/26 
2-а/154/22/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2026 року Володимирський міський суд Волинської області у складі:
головуючого — судді Лутая А.М.,
за участю секретаря судового засідання — Бойко К.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, 

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 23 червня 2026 року звернувся до Володимирського міського суду Волинської області з адміністративним позовом, у якому просить скасувати постанову серії ЕНА №7369780 від 14 червня 2026 року, винесену інспектором Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Нестеруком В.В., про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121-3 КУпАП.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 червня 2026 року інспектором Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Нестеруком В.В. винесено оскаржувану постанову, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом, не зареєстрованим в установленому законом порядку.
Позивач вважає зазначену постанову незаконною та необґрунтованою, такою, що винесена без належного з`ясування всіх обставин справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Зазначає, що транспортний засіб марки «DACIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності ТОВ «Дельміо плюс». При цьому ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом на законних підставах, що підтверджується належним чином оформленою довіреністю, виданою власником транспортного засобу.
Як зазначає позивач, 11 червня 2026 року вказаний транспортний засіб був ввезений на митну територію України та цього ж дня пройшов митне оформлення, що підтверджується відповідними митними документами.
Незважаючи на це, вже 14 червня 2026 року, тобто лише через три дні після здійснення митного оформлення транспортного засобу, працівником поліції було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з підстав його незареєстрованості.
На обґрунтування своїх доводів позивач посилається на пункт 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також інших транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, відповідно до якого власники транспортних засобів зобов`язані зареєструвати їх протягом десяти діб після придбання, отримання, митного оформлення або виникнення інших підстав, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.
Враховуючи, що митне оформлення транспортного засобу було здійснено 11 червня 2026 року, позивач вважає, що встановлений законодавством десятиденний строк для його державної реєстрації на момент винесення оскаржуваної постанови не закінчився. За його розрахунком, такий строк спливав лише 21 червня 2026 року.
Таким чином, на переконання позивача, станом на 14 червня 2026 року обов`язок щодо державної реєстрації транспортного засобу у встановлений законом строк не був порушений, а тому висновок інспектора про наявність у його діях адміністративного правопорушення є передчасним та необґрунтованим.
Крім того, позивач наголошує, що він не є власником зазначеного транспортного засобу, а лише здійснював його експлуатацію на законних підставах на підставі довіреності, виданої власником — ТОВ «Дельміо плюс». На його думку, саме на власника транспортного засобу покладається обов`язок щодо його державної реєстрації, а тому притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не є власником транспортного засобу, є безпідставним.
З огляду на викладене позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена за відсутності належних правових та фактичних підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому підлягає скасуванню.
На підставі наведеного ОСОБА_1 просить суд скасувати постанову інспектора Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Нестерука В.В. серії ЕНА №7369780 від 14 червня 2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Ухвалою суду від 25.06.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи по суті з викликом сторін. 
10 липня 2026 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву ОСОБА_1 , де зазначено, що відповідно до наданих суду відео-записів із нагрудної боді-камери поліцейських встановлено, що під час спілкування із працівниками поліції позивач ОСОБА_1 не надав документи, які водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, перелік яких встановлений до п.2.1а, 2.1б, 2.1 г ПДР України. Позивач ОСОБА_1 не виконуючи законну вимогу поліцейського щодо надання документів, передбачених п.2.1а, 2.1б, 2.1 г ПДР України, при спілкуванні із поліцейськими, суб`єктивно трактував законодавство щодо підставності зупинки транспортного засобу позивача, не надаючи поліцейським будь-яких документів, які б підтверджували законність керування ним як водієм транспортним засобом іноземної реєстрації марки «DACIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Згідно Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також інших транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в сервісних центрах МВС та без номерних знаків, що відповідають вимогам, установленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. На відеозаписі, наданому суду, зафіксовано, що будь-яких документів, які б дали змогу дослідити поліцейськими законність керування транспортним засобом іноземної реєстрації марки «DACIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивач не надав, а також не надав поліцейським будь-якої належної інформації про те, що відповідні документи у встановленому законом порядку та строки подані до уповноважених органів на здійснення державної реєстрації та кого транспортного засобу.
Зважаючи на викладене, представник відповідача вважає доводи позивача із посиланням на вказаний Порядок неналежними, оскільки на момент зупинки транспортного засобу під керуванням позивача ОСОБА_1 , який будучи водієм транспортного засобу зобов`язаний виконувати визначені ПДР України обов`язки, останній не надав будь-яких доказів законності керування транспортним засобом іноземної реєстрації та доказів належного виконання приписів і вимог вказаного порядку.
З урахуванням наведеного представник відповідача вважає, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у межах компетенції уповноваженої службової особи, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
07.09.2026 представник позивача подала до суду письмові пояснення, в яких підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 та просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що, якщо працівники поліції вважали, що позивач не виконав законної вимоги щодо пред`явлення документів, зазначені дії мали отримувати самостійну правову оцінку на предмет наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Однак, позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП не притягнуто. Відтак, на думку представника позивача, відповідач фактично намагається обґрунтувати законність оскаржуваної постанови обставинами, які могли б стосуватися зовсім іншого адміністративного правопорушення та не доводять наявності саме такого складу правопорушення, який поставлений позивачу у вину. Крім того, навіть саме твердження про відмову позивача від пред`явлення документів не підтверджується відеоматеріалами, наданими відповідачем суду. На жодному з наданих суду відеофрагментів не зафіксовано, що працівники поліції зверталися до позивача з вимогою пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб або інші документи.
Позивач ОСОБА_1 та його представник Савюк К.О. в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.
Представник відповідача в судове засідання також не з`явився за невідомими суду причинами, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. 
Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Встановлено, що 14 червня 2026 року інспектором Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Нестеруком В.В. винесена постанова серії ЕНА № 7369780 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої 14.06.2026 о 02:52, по вул. Січових Стрільців у м. Володимирі Волинської області, водій ОСОБА_1 , в порушення п.2.9. «в» ПДР України, керував транспортним засобом не зареєстрованим у встановленому законом порядку у встановлений час. Керування водієм транспортним засобом з номерним знаком , що не відповідає вимогам стандартів. 
Відповідно до вказаної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190,00 грн, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП.
Відповідно до наданих позивачем документів вказаний автомобіль належить ТОВ «Делміо Плюс». Він був ввезений на територію України та розмитнений 11.06.2026. ОСОБА_1 керував транспортним засобом на підставі довіреності, виданої ТОВ «Делміо Плюс» 08.06.2026.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та інше. 
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 ч. 1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Унормуванням статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст.213 КУпАП органи (посадові особи) Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення.
Згідно ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.1 ст.121-3 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Отже, оскаржуване рішення прийнято уповноваженою на те особою.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України (ч.1 ст.246 КУпАП).
За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами. .
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Слід вказати про те, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Отже, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен довести фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справа № 463/1352/16-а.
Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Як вбачається з оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП, за порушення ним п.2.9. «в» ПДР України, оскільки він керував транспортним засобом не зареєстрованим у встановленому законодавством порядку у встановлений час, керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів.
Відповідно до частини першої статті 121-3 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака. 
Отже, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121-3 КУпАП уповноваженою посадовою особою має бути встановлено та належними доказами підтверджено конкретну невідповідність номерного знака вимогам законодавства.
Разом із тим з оскаржуваної постанови серії ЕНА №7369780 вбачається, що 14 червня 2026 року о 02 год. 52 хв. по вул. Січових Стрільців у м. Володимирі Волинської області ОСОБА_1 нібито керував транспортним засобом, не зареєстрованим у встановленому законом порядку у встановлений час.
При цьому в постанові також зазначено: «Керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів».
Таким чином, зміст оскаржуваної постанови не дає можливості однозначно встановити, яке саме діяння ставиться позивачу у вину: керування незареєстрованим транспортним засобом чи керування транспортним засобом із номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів.
Водночас відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що номерний знак НОМЕР_1 не відповідав встановленим вимогам, був закріплений неналежним чином, не належав цьому транспортному засобу або мав інші ознаки, передбачені диспозицією частини першої статті 121-3 КУпАП.
Надані відповідачем на підтвердження викладених у постанові обставин відеозаписи з нагрудних камер поліцейських не відображають вказаних порушень. 
Сам лише факт того, що транспортний засіб не був зареєстрований у сервісному центрі МВС, не підтверджує невідповідність його номерного знака вимогам, за порушення яких передбачена відповідальність частиною першою статті 121-3 КУпАП.
Крім того, у постанові як порушену позивачем норму зазначено пункт 2.9 «в» Правил дорожнього руху України.
Однак наведена норма Правил дорожнього руху не встановлює обов`язку водія щодо державної реєстрації транспортного засобу та не регулює питання відповідності номерних знаків установленим вимогам.
Отже, посилання у постанові на пункт 2.9 «в» ПДР України як на порушену позивачем норму не узгоджується з описом фактичних обставин, наведених у постанові, та правовою кваліфікацією за частиною першою статті 121-3 КУпАП.
Суд також відхиляє посилання відповідача на те, що позивач під час спілкування з працівниками поліції не надав відповідних документів.
Ненадання водієм документів, передбачених пунктом 2.1 ПДР України, за наявності складу відповідного правопорушення може утворювати самостійний склад адміністративного правопорушення, передбачений статтею 126 КУпАП.
Однак позивача до адміністративної відповідальності за статтею 126 КУпАП не притягнуто, а тому зазначені обставини не можуть самі по собі підтверджувати наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121-3 КУпАП.
Так само посилання відповідача на відсутність у позивача документів, які підтверджують законність керування транспортним засобом, не підтверджує факту невідповідності номерного знака транспортного засобу вимогам законодавства.
Суд враховує, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішення суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Отже, саме відповідач повинен довести правомірність оскаржуваної постанови, у тому числі факт вчинення позивачем конкретного адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121-3 КУпАП.
Однак таких доказів суду не надано.
Щодо посилань позивача на те, що транспортний засіб був митно оформлений лише 11 червня 2026 року, суд зазначає, що відповідно до пункту 7 Порядку №1388 власники транспортних засобів зобов`язані зареєструвати їх протягом десяти діб після придбання, отримання, митного оформлення або виникнення інших підстав, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.
Таким чином, сам по собі факт митного оформлення транспортного засобу 11 червня 2026 року не свідчить про порушення встановленого строку державної реєстрації станом на 14 червня 2026 року.
Разом із тим зазначене питання не є визначальним для вирішення цієї справи, оскільки позивача притягнуто до адміністративної відповідальності саме за частиною першою статті 121-3 КУпАП, а відповідачем не доведено наявності в його діях складу правопорушення, передбаченого цією нормою.
Суд не вправі підміняти суб`єкта владних повноважень та самостійно змінювати фактичні обставини правопорушення або здійснювати іншу правову кваліфікацію діяння особи замість тієї, яка була зазначена в оскаржуваній постанові.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що відповідачем не доведено правомірності постанови серії ЕНА №7369780 від 14 червня 2026 року, а наявні у справі докази не підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121-3 КУпАП.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне скасувати постанову серії ЕНА № 7369780 від 14 червня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121-3 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з недоведеністю факту вчинення позивачем інкримінованого правопорушення.
Крім того, на підставі положень статті 139 КАС України, враховуючи повне задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в користь позивача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 665,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Керуючись ст.ст.2, 5, 6, 9, 79, 90, 241-246, 286 КАС України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення– задовольнити.
Скасувати постанову серії ЕНА №7369780 від 14.06.2026, винесену інспектором Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Нестеруком В.В., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 1190,00 гривень.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП - закрити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції України у Волинській області на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 665,60 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції України у Волинській області на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. 
Копію судового рішення невідкладно надіслати учасникам справи. 

Головуючий А.М.Лутай