РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
Справа №568/745/26
Провадження №2/568/478/26

16 липня 2026 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді Делалової О.М., за участю секретаря судового засідання Мельничук Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Радивилів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
Представник ТОВ «ФК «Сіті Колект» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 50 823,39 грн., судовий збір в розмірі 2662,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн., а також витрати, пов`язані з підготовкою та направленням документів, в розмірі 381,74 грн.
Вимоги мотивує тим, що 15.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №77752186, за умовами якого позичальнику були надані кредитні кошти, які він не повернув, а також не сплатив відсотки за користування кредитними коштами.
Право вимоги за цим договором перейшло від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко фінанс» відповідно до договору факторингу №034-030723 від 03.07.2023 року. В подальшому, на підставі Договору факторингу №17/12/25-01 від 17.12.2025 року право вимоги за договором №77752186 перейшло від ТОВ «Сіроко фінанс» до ТОВ «ФК «Сіті Колект».
Заборгованість відповідача за договором №77752186 від 15.09.2021 року становить 50 823, 39 грн., з яких: основна сума – 15 001,00 грн.; проценти за користування кредитом – 8 955, 60 грн.; комісія – 26 866, 79 грн.
Ухвалою суду від 05.05.2026 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте в позові міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Відзиву на позов та доказів на спростування доводів позивача до суду не надала.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання, без поважних причин або без повідомлення причин та якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, заяву позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи і вирішення справи на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов наступного висновку.
Матеріалами справи встановлено, що 15.09.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 уклали договір позики №77752186 (на умовах повернення позики в кінці строку позики, відповідно до якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. За умовами кредитування сума позики становить – 15 001,00 грн., строк позики - 30 днів, процентна ставка базова/день 1,99%. Дата надання позики 15.09.2021 року, дата повернення позики 15.10.2021 року.
Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Крім того, сторони також підписали додаток 1 до договору позики №77752186, яким є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит).
ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит на умовах та у розмірі, встановленому договором, що підтверджується копією платіжної інструкції від 15.09.2021 року на суму 15001, 00 грн. та довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 21.01.2026 року про переказ коштів на карту отримувача НОМЕР_1 .
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, здійсненого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за договором позики №77752186 від 15.09.2021 року, заборгованість відповідача становить 50 823,39 грн., з яких: основна сума – 15001 грн.; проценти за користування кредитом – 8955,60 грн.; комісія – 26866,79 грн.
Право вимоги за договором №77752186 від 15.09.2021 року перейшло від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко фінанс» на підставі договору факторингу №034-030723 від 03.07.2023 року. Витяг з Реєстру прав вимог №07/07/23 від 07.07.2023 року.
На підставі договору факторингу №17/12/25-01 від 17.12.2025 року право вимоги до ОСОБА_1 за договором №77752186 від 15.09.2021 року перейшло від ТОВ «Сіроко фінанс» до ТОВ «ФК «Сіті Колект» (Реєстр боржників №17/12/25 від 17.12.2025 року). Сума заборгованості становить 50 823,39 грн.
Згідно зі ст.ст. 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі i на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтями 525, 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором. Договір позики є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався.
Встановивши дані обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 001,00 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками суд зазначає наступне.
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно з пп. 2.2 п. 2 Договору позики та п. 3 Паспорта споживчого кредиту строк позики - 30 днів. 
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позикодавцем та відповідачем було укладено додаткову угоду щодо зміни строку позики.
Окрім цього, судом встановлено, що ОСОБА_1 16.10.2021 року здійснила платіж в сумі 4 104, 65 грн. в рахунок сплати відсотків. 
Отже, вимога позивача про стягнення відсотків у сумі 8955, 60 грн. не підлягає задоволенню, оскільки відсотки за умовами Договору позики становлять 8 507, 82 та не можуть нараховуватися поза межами строку дії останнього.
Таким чином, з відповідача необхідно стягнути заборгованість за відсотками у розмірі 4 403,17 грн. за період з 15.09.2021 по 15.10.2021. з вирахуванням сплаченої відповідачем суми (8 507,82 грн. – 4 104,65 грн.).
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Досліджені судом договір позики №77752186 від 15.09.2021 року, додаток 1 до нього Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит паспорт споживчого кредиту та розрахунок заборгованості не містять відомостей про порядок, умови та розмір нарахування комісії, яку включено до заборгованості.
Отже, в задоволенні позовної вимог про стягнення комісії в сумі 26 866, 79 грн. слід відмовити.
А тому з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню заборгованість за основною сумою боргу в сумі 15 001,00 грн. та проценти за користування кредитом в сумі 4 403, 17 грн., що разом становить 19 404, 17 грн. 
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд вважає доведеним позов на суму 19 404,17 грн., отже позов задоволено на 38,18 % (19 404,17 х 100% : 50 823,39).
Сума сплаченого позивачем судового збору в даній справі становить 2 622,40 грн.
Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 016,50 грн. судового збору, виходячи із наступного розрахунку: (2622,40 х 38,18% : 100%).
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. суд зазначає наступне.
Згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Отже, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження розміру витрат з надання професійної правничої допомоги в розмірі 15000,00 грн. позивачем надано договір № ДО-20260202/001 про надання правничої допомоги від 02.02.2026 року, копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №001256 від 27.02.2017 року, копію прайс-листа, який є додатком №1 до договору про надання правничої допомоги, заявку про надання правової допомоги №10 від 01.04.2026 року, витяг з акту про надання правової допомоги № 10 від 01.04.2026 року, платіжною інструкцією №432 від 30.03.2026 року про оплату гонорару адвоката.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Враховуючи предмет позову, малозначність справи, здійснення судового розгляду за правилами спрощеного провадження, типовість спірних правовідносин, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, витраченого представником часу, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн. правової допомоги.
Також, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з підготовкою та направленням документів у розмірі 381,74 грн. 
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 818,00 грн., виходячи із наступного розрахунку: (10 000,00 х 38,18% ) та витрати, пов`язані з підготовкою та направленням документів у розмірі 145,75 грн., виходячи із наступного розрахунку (381,74 х 38,18% ).
Керуючись ст. ст. 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 247, 259, 263- 265, 268, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» (код ЄДРПОУ: 43950742, юридична адреса: 02154, м. Київ, проспект Соборності, 30-А, приміщення (офіс) 321) заборгованість за договором позики №77752186 від 15.09.2021 року в загальному розмірі 19 404,17 (дев`ятнадцять тисяч чотириста чотири гривні сімнадцять копійок), судовий збір у розмірі 1 016,50 грн. (одна тисяча шістнадцять гривень п`ятдесят копійок), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 818,00 грн. (три тисячі вісімсот вісімнадцять гривень 00 копійок) та витрати, пов`язані з підготовкою та направленням документів у розмірі 145,75 грн. (сто сорок п`ять гривень сімдесят п`ять копійок). 
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Повний текст рішення складено 21.07.2026р.

Суддя           О.М. Делалова