СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

ун. № 759/24232/26
пр. № 3/759/6165/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова Іванна Юріївна, розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з УПП в м. Києві ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця селища Велика Олександрівка Бериславського району Херсонської області, громадянина України, який здобув вищу освіту, є діючим військовослужбовцем, одружений, має на утримання малолітню доньку 2024 року народження, зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
01.09.2026 до Святошинського районного суду м. Києва із УПП в м. Києві ДПП надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2026 для розгляду даної справи визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №752244 від 22.08.2026 встановлено, що 22.08.2026 о 11 год. 10 хв. за адресою: м. Київ, Кільцева дорога (навпроти вул. Зодчих, 16) водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Nissan Sentra, д.н.з. НОМЕР_2 , під час перестроювання не надав перевагу у русі транспортному засобу Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейськими як порушення вимог 10.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.
У суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не визнав та пояснив, що він, завершивши маневр розвороту, бажав перелаштуватися із смуги розгону у крайню ліву смугу руху. Пересвідчившись у відсутності на вказаній смузі транспортних засобів, увімкнув покажчик правого повороту, та розпочав рух. Майже завершивши маневр, він почув звуковий сигнал та у подальшому відчув удар у праву передню частину свого автомобіля, побачивши перед собою транспортний засіб Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_3 . Вважає, що водій автомобіля Тойота рухався зі швидкістю, яка значно перевищувала допустиму, а відтак, він не встиг зреагувати на дорожню обстановку та уникнути ДТП. Водночас наголошує, що перед початком маневру перелаштування він пересвідчився у безпеці такого маневру. 
09.09.2026 до початку розгляду справи через канцелярію суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 , до яких останній долучив відеозапис із відеореєстратора свого транспортного засобу, яким він керував 22.08.2026 року.
Суддя, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , ретельно дослідивши наявні у розпорядженні суду матеріали, доходить таких висновків.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Приписами ст. 124 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Тобто умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність таких обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.
В силу вимог п. 10.3 Правил дорожнього руху, у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.
Приписи ст. 280 КУпАП закріплюють, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Винуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння встановлюються за результатами оцінки доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується наданими суду матеріалами у їх сукупності, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №752244 від 22.08.2026, складеним відносно ОСОБА_1 ; схемою місця ДТП від 22.08.2026; письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 від 22.08.2026 року.
Також суддя дослідила відеозаписи із відеореєстратора, встановленого на транспортному засобі Nissan Sentra, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 22.08.2026 року. Так, суддею встановлено, що у крайній лівій смузі руху щільний потік транспортних засобів. Автомобіль Nissan Sentra, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 намагається здійснити маневр перелаштування після завершення маневру розвороту - пропустив попутні транспортні засоби, які рухаються на тій смузі, на яку він має намір перелаштуватися, увімкнув правий покажчик повороту. Пропустивши автомобілі, він розпочав рух, однак майже завершивши маневр перелаштування, у крайній лівій смузі руху він вчиняє зіткнення із автомобілем Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався у крайній лівій смузі та якого ОСОБА_1 до початку виконання маневру перелаштування не помітив. Отже, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Nissan Sentra, д.н.з. НОМЕР_2 , не впевнився у безпечності свого маневру та не надав перевагу у русі автомобілю Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався у крайній лівій смузі, тобто тій смузі, на яку мав намір перелаштуватися ОСОБА_1 .
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».
Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).
Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.
Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням права на захист.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №688/788/15-к від 04 липня 2018 року, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа є винною у вчиненні цього правопорушення.
Суддя відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що водій автомобіля Тойота ймовірно перевищив швидкість або також здійснював маневр перелаштування на ту смугу руху, в яку він вже перелаштувався, оскільки доказів такого у розпорядження суду не надано. 
Суддя, оцінивши надані докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, доходить висновку, що ОСОБА_1 є винуватим у вчиненні даного адміністративного правопорушення, а тому він підлягає адміністративній відповідальності за його вчинення.
Враховуючи дані про особу ОСОБА_1 , його вік, характер вчиненого ним адміністративного правопорушення та наявність вини останнього у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, суддя вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності в межах санкції, передбаченої ст. 124 КУпАП.
У ході розгляду справи обставин, які пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суддею не встановлено.
Таким чином, враховуючи наведене, суддя доходить висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах санкції ст. 124 КУпАП у виді штрафу.
Призначення саме такого адміністративного стягнення на переконання суду є необхідним і достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
Щодо стягнення із особи, на яку накладається адміністративне стягнення, судового збору за винесення даної постанови суддя зауважує, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються військовослужбовці. У розпорядженні суду наявне посвідчення офіцера серії НОМЕР_4 , який підтверджує наявність у ОСОБА_1 статусу діючого військовослужбовця, а відтак, суддя вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 1, 9, 40-1, 124, 245, 251, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
Роз`яснити  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Постанова може бути оскаржена протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження постанови.
Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя         Єросова І.Ю.