Справа № 307/1780/24 
Провадження № 1-кп/307/131/24 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області 
у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду судовий розгляд у кримінальному провадженні № 12024071160000300 від 03 квітня 2024 рокупро обвинувачення 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, розлученого, який має на утриманні одну малолітню дитину, особи з інвалідністю ІІІ групи, раніше несудимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 
та представника потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 – адвоката ОСОБА_13 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 у період часу з 09.12.2023 до 02.04.2024, перебуваючи у будинковолодінні АДРЕСА_1 , де він мешкає разом зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_11 та дочкою ОСОБА_12 , систематично, протягом тривалого часу, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою приниження та залякування своєї колишньої дружини, з особистих мотивів, маючи прямий умисел на вчинення домашнього насильства, систематично вчиняв психологічне насильство щодо ОСОБА_11 та їхньої спільної дочки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була неодноразово присутня під час вчинення домашнього насильства, що призвело до депресивного настрою, замкненості, скутості, пасивності дитини, наявності високого рівня особистісної тривожності, а також зниженої здатності до вербалізації емоційних станів та дії ОСОБА_4 стали психо - травмувальними для дитини ОСОБА_12 .
Так, 09 грудня 2023 року, приблизно о 19 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , умисно вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_11 дії психологічного насильства, що виразились у безпричинних, не маючих на те підґрунтя конфліктах, словесних образах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, погрозами вигнати з будинку на вулицю, чим викликав у ОСОБА_11 побоювання за її безпеку, заподіяв їй психологічні страждання, емоційну залежність від нього та погіршення якості життя потерпілої особи. 
Протиправні дії ОСОБА_4 припинили працівники поліції, яких було викликано на місце події та на ОСОБА_4 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_4 19 лютого 2024 року, приблизно о 17 год., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , умисно вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_11 дії психологічного насильства, що виразились у безпричинних, не маючих на те підґрунтя конфліктах, словесних образах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, погрозами вигнати з будинку на вулицю, чим викликав у ОСОБА_11 побоювання за її безпеку, заподіяв їй психологічні страждання, емоційну залежність від нього та погіршення якості життя потерпілої особи.
Протиправні дії ОСОБА_4 припинили працівники поліції, яких було викликано на місце події та на ОСОБА_4 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Крім цього, ОСОБА_4 , 20 лютого 2024 року, приблизно о 19 год., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_11 дії психологічного насильства, що виразились у безпричинних, не маючих на те підґрунтя конфліктах, словесних образах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, погрозами вигнати з будинку на вулицю, чим викликав у ОСОБА_11 побоювання за її безпеку, заподіяв їй психологічні страждання, емоційну залежність від нього та погіршення якості життя потерпілої особи. 
Протиправні дії ОСОБА_4 припинили працівники поліції, яких було викликано на місце події та на ОСОБА_4 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП
Продовжуючи свої систематичні дії, ОСОБА_4 , 02 квітня 2024 року, приблизно о 20 год., перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , умисно вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_11 дії психологічного насильства, що виразились у безпричинних, не маючих на те підґрунтя конфліктах, словесних образах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, чим викликав у ОСОБА_11 побоювання за її безпеку, чим заподіяв потерпілій психологічні страждання, емоційну залежність від нього та погіршення якості життя. Під час зазначеної події в сусідній кімнаті перебувала спільна малолітня дочка ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка фактично була свідком домашнього насильства, в результаті чого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала психологічні страждання, у вигляді депресивного настрою, замкненості, скутості, мовчазності, пасивності та наявності високого рівня особистісної тривожності, чим вчинив домашнє насильство, а саме - умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо своєї колишньої дружини та дочки, з якими ОСОБА_4 перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань, розладів здоров?я, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілих осіб, чим вчинив злочин, передбачений ст. 126-1 КК України.
Піл час судового розгляду ОСОБА_4 винуватим себе визнав повністю, щиро розкаявся, просив його суворо не карати та показав, що із колишньою дружиною ОСОБА_11 у них є п`ятеро спільних дітей, четверо із яких уже дорослі та проживають за кордоном, та малолітня дочка ОСОБА_14 , яка його любить і постійно приходить до нього. Після розірвання шлюбу із ОСОБА_11 вони залишилися проживати на одному дворогосподарстві, однак у різних будинках, він проживає у літній кухні, а дружина із дочкою проживають в будинку Причиною розірвання шлюбу і подальших конфліктних ситуацій стала його фінансова неспроможність забезпечувати родину. Через позов дружини про стягнення аліментів на утримання дітей, які він не сплачував, йому заблокували його картку на виплату пенсії, призначеної як особі з інвалідністю, він не може виїхати за кордон, через що змушений працювати у людей по найму, де йому часто наливають алкоголь під час роботи. Крім цього, між ними виникли розбіжності через різні віросповідання. Після кожної такої сварки колишня дружина викликала працівників поліції та нього складали протоколи.
Крім повного визнання вини, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні домашнього насильства, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо своєї колишньої дружини, що призвело до психологічних страждань, розладів здоров?я, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи, доведена такими доказами.
Рішенням Тячівського районного суду Закрпатської області від 07 жовтня 2021 року, розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , зареєстрований 31 липня 2003 року (а. к. п. 164).
Із постанови судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2023 року відомо, що ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постанова набрала законної сили 01 січня 2024 року (а. к. п. 166).
Із постанов судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2024 року та 01 березня 2024 року вбачається, що ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративні стягнення у вигляді штрафів. Постанови набрали законної сили 04 березня 2024 року та 11 березня 2024 року відповідно (а. к. п. 167 - 168).
Із рапорту події та протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 02.04.2024 відомо, що 02 квітня 2024 року о 20 год. надійшло повідомлення від ОСОБА_11 на службу 102, зареєстроване в ЖЄО за № 3588 від 02.04.2024 про те, що колишній чоловік, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив конфлікт, вибив вікно у дверях, вривався у будинок; виїздом ГРПП на МП встановлено, що ОСОБА_4 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності протягом року за вчинення насильства в сім`ї відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_11 . Від потерпілої відібрано заяву та письмове пояснення для внесення відомостей в ЄРДР за статтею 126-1 КК України; ОСОБА_11 02 квітня 2026 року подала окрему письмову заяву про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинене ним домашнє насильство (а. к. п. 169 - 172).
Із паспорта громадянина України, свідоцтва про народження та довідки про склад сім`ї, виданої Тарасівським старостинським округом № 1 від 04 квітня 2024 № 226 вбачається, що ОСОБА_12 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_11 (а. к. п. 173, 180, 189).
Із висновку експерта за результатами проведення допиту дитини ОСОБА_12 , 2019 року народження, відомо, що 18 квітня 2024 року було допитано малолітню (4 роки) потерпілу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою встановлення всіх обставин події за фактом домашнього насильства; за результатами проведеного опитування виявлено достатній комплекс ознак, який притаманний розповіді чотирьохрічного віку про психотравматичну подію, а саме домашнє насильство, а саме, про те, що батько ОСОБА_4 постійно випиває, ламає речі в будинку, підвищує голос на матір, що лякає саму дитину. Зі сторони батька дитина не відчуває жодної батьківської ласки, він не приділяє дочці достатньої уваги. Зі сторни батька дитина бачить тільки агресію, зокрема 02 квітня 2024 року, після сварки батька з матір`ю, коли він ображав матір, пошкодив скло на дверях, приїхали працівники поліції, що відбулося вже не вперше (а. к. п. 174 -177).
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.
У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року в справі «Кобець проти України» визначено, що доведення «поза розумним сумнівом» має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. За відсутності таких ознак не можна констатувати, що вину доведено поза розумним сумнівом.
Положеннями ст. 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Кожен доказ, яким суд обґрунтовує своє рішення, має бути належним та допустимим. 
Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінивши сукупність наведених доказів, які є належними, допустимими та достовірними, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_4 у висунутому йому обвинуваченні.
Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Пленум Верховного суду України у п. 1 Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року (зі змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
При призначенні покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, особу винного, обставини, що обтяжують його покарання.
ОСОБА_4 вчинив нетяжкий злочин.
ОСОБА_4 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та фтизіатра не значиться, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, є особою з інвалідністю ІІІ групи довічно.
Згідно обвинувального акта, обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.
Суд визнає пом"якшуючою ОСОБА_4 обставиною - щире каяття.
Статтею 28 Конституції України встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Одночасно згідно з п. 17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - фізичне насильство – форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Крім того, Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 06 грудня 2017 року № 2227-VІІІ доповнено ч. 1 ст. 67 КК України п. 6^1 відповідно до якого, обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.
Отже, поняття «домашнє насильство» має комплексний характер, регламентується у різних сферах суспільних відносин, а тому при встановленні змісту поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» слід виходити із конкретних фактичних обставин вчиненого насильства щодо особи, а не юридичної оцінки дій винуватця.
Наведена правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №453/225/19.
Крім того, питання щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством було предметом розгляду об`єднаної палати ККС ВС. 
Так, Палата сформулювала висновки (постанова від 12 лютого 2020 року у справі № 453/225/19), згідно з якими злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.
З урахуванням того, що згідно Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Також, Конституція декларує право кожного на повагу до його гідності, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідальність за вчинення домашнього насильства передбачена ч. 1 ст. 126-1 КК України та  карається громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до двох років.
Ураховуючи наведене, є підстави призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ст. 126-1 КК України у виді пробаційного нагляду, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 76 КК України, на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені статтею 91-1 цього Кодексу.
Відповідно до п. 5) ч. 1, ч.2 та ч. 3 ст. 91-1КК України передбачено, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки, зокрема, направлення для проходження програми для кривдників. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.
Під час судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_11 є колишнім подружжям, а малолітня потерпіла ОСОБА_12 є їхньою спільною дочкою. 
Відтак, враховуючи обставини вчиненого злочину, особу обвинуваченого, з метою реалізації комплексного підходу до вирішення проблеми насильства у сім`ї, суд вважає за необхідне направити ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників протягом 3 (трьох) місяця.
Керуючись ст. ст. 370, 371, 374, 615 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді двох років пробаційного нагляду.
На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: 
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України, застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом 3 (трьох) місяця, виконання якої покласти на Нересницьку сільську раду Тячівського району Закарпатської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано, і може бути оскаржений в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив вирок, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку за заявою.

Суддя ОСОБА_1