ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2026 року	справа № 380/6008/26  м. Львів	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), у якому просить суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень, передбаченої п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має право на нарахування та виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн, оскільки відповідно до постанови № 153 був призваний під час воєнного стану. Стверджує, що за час проходження служби брав безпосередню участь у бойових діях у періоди з 26.02.2022 до 19.08.2022, з 28.08.2022 до 29.09.2022, з 11.10.2022 до 12.01.2023, що в сукупності становить понад 6 місяців. Крім того констатує, що отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини, звільнений з військової служби за сімейними обставинами та йому встановлено інвалідність ІІІ групи, що зумовлена отриманням бойового поранення. Вважаючи поведінку відповідача щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової винагороди протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 06.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено 15-денний строк для подання відзиву до суду з дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі.
21.04.2026 відповідач подав клопотання, у якому просив надати строк до 29.05.2026 для вжиття заходів, спрямованих на врегулювання спору, у межах строку розгляду справ даної категорії. Крім того зазначив, що у разі підтвердження підставності виплат до зазначеної дати на адресу суду будуть подані наказ та підтвердження виплати відповідної суми, а у разі непідтвердження підставності таких виплат - додаткові письмові пояснення.
04.05.2026 на адресу суду від представниці позивача надійшло заперечення на клопотання відповідача.
19.05.2026 відповідач подав відзив на позовну заяву. 
26.05.2026 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якому представниця позивача просила відмовити у прийнятті відзиву на позовну заяву у зв`язку з пропуском встановленого судом строку. Крім того наголосила, що постанова №153 не містить жодних обмежень чи застережень відносно отримання одноразової грошової винагороди колишнім військовослужбовцям за дотримання інших передбачених умов.
Суд звертає увагу, що відповідач подав відзив на позовну заяву з пропуском встановленого судом п`ятнадцятиденного строку, у якому просив поновити строк, однак жодних причин пропуску строку не навів.
З огляду на те, що суд позбавлений можливості надати оцінку поважності причин пропуску строку на подання відзиву, керуючись приписами ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішення справи здійснюється за наявними матеріалами.
Частиною 5 ст. 262 КАС України унормовано, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки відсутнє клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які покликається позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (ID-картка за № НОМЕР_2 ).
25.02.2022 ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом по мобілізації. Упродовж періоду з 25.02.2022 до 24.08.2023 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 24.08.2023 звільнений з військової служби у запас на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за пп. «г» (через сімейні обставини). Наведені обставини підтверджуються записами військового квитка серії НОМЕР_3 .
Згідно з довідкою військової частина НОМЕР_1 від 21.06.2023 №2695 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 26.02.2022 до 19.08.2022, з 28.08.2022 до 29.09.2022 (помилково зазначено 29.05.2022), з 11.10.2022 до 12.01.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. 
За змістом довідки про обставини травми (поранення, контузії каліцтва) від 10.02.2023 №550, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , позивач 12.01.2023 одержав мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення м`яких тканин правого плеча з вогнепальним переломом нижньої третини правої плечової кістки зі зміщенням уламків.
За обставин: при безпосередній участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконанні бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 , поблизу села Григорівка Бахмутського району Донецької області Донецької області внаслідок мінометного обстрілу отримав поранення. Перебував в засобах індивідуального захисту (шолом, бронежилет). У стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував.
31.07.2023 старшому солдату ОСОБА_1 проведено медичний огляд ВЛК, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії від 31.07.2023 №7359, виданою Військово-медичним клінічним центром Західного регіону.
У довідці зазначено діагноз позивача і постанову ВЛК про причинний зв`язок захворювання (поранення, травми, контузії, каліцтва): Змішаний шкірний рубець правої плечової кістки після вогнепального поранення (12.01.2023) без ознак запалення. Консолідований перелом плечової кістки з наявністю металоконструкції. Травма, Поранення, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. Згідно класифікатора тяжкості отриманих травм дана травма відноситься до тяжких (наказ МОЗ України №370 від 04.07.2007). На підставі статті 78в графи ІІ Розкладу хвороб та графи І таблиці Б додаткових вимог позивача визнано непридатним до служби у високомобільних десантних військах та придатним до військової служби.
Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 11.12.2025 №101/25/5578/Р ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності. Причина інвалідності - травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті і інші періоди. Наявний висновок ВЛК, або ЛЕК, або МВЛК, ЗСУ – Збройні Сили України: Поранення (контузія, травма, каліцтво). Так, пов`язане із захистом Батьківщини.
Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням від 18.12.2025 серії НОМЕР_4 . Термін дії до 01.01.2027.
04.03.2026 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив ініціювати збір і подання документів та здійснити виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000 (один мільйон) грн відповідно до постанови №153.
Листом від 11.03.2026 №690/Ф-137/88 відповідач повідомив, що після перевірки питання стосовно наявності підстав для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 1 млн встановлено, що позивач був прийнятий на військову службу до початку дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64. Відтак, правові підстави для застосування положень п. 4 постанови КМУ №153 відсутні.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн на підставі п. 4 постанови № 153, позивач звернувся до суду.
Спірні правовідносини між сторонами склалися у зв`язку з відмовою у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн на підставі п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.
У подальшому, Указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався. Станом на день розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За змістом ч. 1 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).
За правилами ч. 1 ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII).
Приписами ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII унормовано, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінет Міністрів України 11.02.2025 прийняв постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - постанова №153). 
Пунктом 2 постанови №153 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - порядок №153).
Відповідно до п. 1 порядку №153 цей Порядок визначає механізм реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Держприкордонслужбі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект) та особливості залучення під час воєнного стану на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу громадян України віком від 18 до 25 років, проходження ними військової служби, а також створення для цього відповідних умов.
Метою експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
За змістом пп. 1 п. 3 постанови №153 учасниками експериментального проекту є громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Пунктом 4 постанови №153 визначено, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант»;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
За приписами ч. 1 ст. 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
Офіційне опублікування постанов Кабінету Міністрів України здійснюється в газеті «Урядовий кур`єр» та Офіційному віснику України, а також в інших офіційних друкованих виданнях, визначених законом. Крім того, акти Кабінету Міністрів України оприлюднюються шляхом їх розміщення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України (ч. 5 ст. 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).
Постанова Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» від 11.02.2025 за №153 опублікована в газеті «Урядовий кур`єр» 13.02.2025.
Таким чином, постанова №153 набрала чинності 13.02.2025 з дня її офіційного опублікування в газеті «Урядовий кур`єр».
Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн виникає за одночасної наявності таких умов: 1) особа належить до рядового, сержантського чи старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення; 2) до набрання чинності постановою № 153 у віці до 25 років особа була прийнята (у тому числі за контрактом) або призвана на військову службу під час воєнного стану; 3) проходить військову службу (заразом судом ураховано, що законодавцем застосовано теперішню форму часу дієслова «проходять». Як наслідок така умова повинна існувати на час набрання чинності постановою №153) (13.02.2025); 4) брала безпосередню у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності постановою №153 або брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон); 5) особа не належить до кола військовослужбовців, визначених абз. 5 п. 4 постанови № 153, яким винагорода не виплачується.
Суд установив, що у період з 25.02.2022 до 24.08.2023 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_3 .
Згідно з ID-карткою за № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на 25.02.2022 позивачу виповнилося 22 роки.
Матеріали справи не містять відомостей про притягнення позивача до кримінальної відповідальності та/або адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення, або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач стверджує, що має право на отримання одноразової грошової винагороди, оскільки відповідає як абз. 2, так і абз. 4 п. 4 постанови №153.
Суд звертає увагу, що безпосередня участь позивача у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю перевищує шість місяців (за періоди з 26.02.2022 до 19.08.2022, з 28.08.2022 до 29.09.2022 (помилково зазначено 29.05.2022), з 11.10.2022 до 12.01.2023), підтверджується довідкою військової частини від 21.06.2023 №2695.
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії каліцтва) від 10.02.2023 №550, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , позивач 12.01.2023 одержав мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення м`яких тканин правого плеча з вогнепальним переломом нижньої третини правої плечової кістки зі зміщенням уламків.
За обставин: при безпосередній участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконанні бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 , поблизу АДРЕСА_1 внаслідок мінометного обстрілу отримав поранення. Перебував в засобах індивідуального захисту (шолом, бронежилет). У стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував.
За змістом довідки військово-лікарської комісії від 31.07.2023 №7359, виданої Військово-медичним клінічним центром Західного регіону, 31.07.2023 старшому солдату ОСОБА_1 проведено медичний огляд ВЛК, отриману травму визнано такою, що пов`язана із захистом Батьківщини (довідка командира частини про обставини травми №550 від 10.02.2023). Згідно класифікатора тяжкості отриманих травм дана травма відноситься до тяжких (наказ МОЗ України №370 від 04.07.2007). На підставі статті 78в графи ІІ Розкладу хвороб та графи І таблиці Б додаткових вимог позивача визнано непридатним до служби у високомобільних десантних військах та придатним до військової служби.
Водночас суд зазначає, що однією з вимог, дотримання якої є необхідним для отримання винагороди відповідно до п. 4 постанови №153, є проходження військової служби станом на дату набрання чинності цією постановою.
Записами військового квитка серії НОМЕР_3 підтверджується, що 24.08.2023 позивач звільнений з військової служби у запас за сімейними обставинами. Ця обставина визнається позивачем у пред`явленому позові.
Отже, позивач реалізував своє право на звільнення з військової служби у серпні 2023 року, тобто до запровадження експериментального проєкту. Відтак, станом на дату набрання чинності постанови №153 (13.02.2025) позивач не був діючим військовослужбовцем у розумінні приписів постанови №153, а тому не підпадає під її дію.
Ця обставина, в свою чергу, є перепоною для реалізації позивачем права на отримання грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень.
Суд також звертає увагу, що метою прийняття постанови №153 є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Мотивом визначених заходів є саме залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом, що реалізується шляхом створення додаткових фінансових стимулів та забезпечення відповідного матеріального підґрунтя для підвищення престижу служби.
При цьому йдеться не про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, звільненим із військової служби до моменту набрання чинності постановою №153, а про застосування механізмів, спрямованих на формування належної мотивації для потенційних військовослужбовців, а також стимулювання діючих військовослужбовців, які прийняті на військову службу у віці до 25 років та продовжують проходити військову службу.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач не набув права на виплату винагороди у розмірі 1 млн грн, передбаченої постановою №153.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів позивача, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
Судові витрати в силу приписів ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).
Відповідач – військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна