ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/4116/25  Номер провадження 22-ц/814/3102/26	Головуючий у 1-й інстанції Вірченко О. М.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів Бутенко С.Б., Панченка О.О., при секретарі судового засідання: Буйновій О.П.Ю., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ТЕРРА ЛТД" в інтересах якого діє представник Батієнко Ярослав Іванович на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 квітня 2026 року та на додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 квітня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ТЕРРА ЛТД» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛАВУТИЧ» про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки та визнання відсутнім права оренди, 

В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2026 року ТОВ «АГРО ТЕРРА ЛТД» звернулося до суду із вказаним позовом в якому просило про визнати укладеним договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,8927 га, кадастровий номер 5323289600:00:001:0004, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю « АГРО ТЕРРА ЛТД» в редакції викладеній в позовній заяві.
В обгрунтування позову вказувало, що 13 червня 2018 року між ПП імені Зубковського та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки б/н з кадастровим номером 5323289600:00:001:0004, площею 1,8927 га строком на 7 років. 
На підставі договору купівлі-продажу від 04 листопада 2024 року ТОВ «АГРО ТЕРРА ЛТД» набуло права оренди земельної ділянки для ведення товарного сільського господарського виробництва, кадастровий номер 5323289600:00:001:0004, площею 1,8927 га, за договором оренди земельної ділянки б/н від 13 червня 2018 року, укладеного на 7 років, зі строком дії до 13 червня 2025 року між ПП ім. Зубковського та ОСОБА_1 . 
Вказувало, що протягом строку дії вказаного договору оренди ТОВ «АГРО ТЕРРА ЛТД», враховуючи всі обставини набуття права оренди, зокрема, час такого набуття, належно виконало його умови, зокрема, сплатило орендну плату за 2024 рік, що підтверджується документально. 
Зазначало, плануючи продовжувати договірні відносини, 12 березня 2025 року орендодавцю ( відповідачу) направлено лист-повідомлення про намір укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк разом із проектом такого договору. Вказаний лист ОСОБА_1 отримала 13.03.2025 року.
Між тим, у березні 2025 року на адресу ТОВ «АГРО ТЕРРА ЛТД» надійшов лист від відповідачки, в якому остання повідомила про небажання поновлювати дію договору оренди земельної ділянки, оскільки має намір використовувати земельну ділянку на свій розсуд.
У даному листі орендодавець не піднімає питання прийнятності чи неприйнятності умов ТОВ «АГРО ТЕРРА ЛТД», запропонованих у проекті договору оренди земельної ділянки, а лише повідомляє про відсутність наміру поновлювати дію договору оренди. Жодних інших листів від орендодавця за наслідками розгляду листа-повідомлення від 10 березня 2025 року № 22 та проекту договору до ТОВ «АГРО ТЕРРА ЛТД» не надходило. 
За кілька днів після закінчення дії договору оренди земельної ділянки від 13 червня 2018 року орендодавець припинила право оренди своєї земельної ділянки та 10 липня 2025 року уклала договір оренди з іншим орендарем - СТОВ «СЛАВУТИЧ», чим вважають, що порушила переважне право позивача, як належного землекористувача, на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк. 
Вказувало, що ТОВ «АГРО ТЕРРА ЛТД» вчинило всі необхідні, об`єктивно можливі та залежні від нього дії, спрямовані на використання свого переважного права на укладення договору оренди земельної ділянки із ОСОБА_1 на новий строк. 
Зазначало, що орендодавець діяла недобросовісно, не розглядаючи фактично пропозиції орендаря щодо укладення договору оренди на новий строк та не пропонуючи своєї редакції істотних умов договору. У зв`язку з викладеним, вважають, що вказаними діями відповідача було порушено переважне право ТОВ «АГРО ТЕРРА ЛТД» на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк.
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 квітня 2026 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ТЕРРА ЛТД» до ОСОБА_1 , Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «СЛАВУТИЧ» про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки та визнання відсутнім права оренди відмовлено.
Додатковим рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 квітня 2026 року стягнуто з ТОВ «АГРО ТЕРРА ЛТД» витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
З вказаним рішенням та додатковим рішення суду не погодився Батієнко Ярослав Іванович який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ТЕРРА ЛТД" та подав апеляційну скаргу, в якій прохає рішення районного суду та додаткове рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
В обґрунтуваннях доводів апеляційної скарги вказує, що суд безпідставно визнав належною та достатньою відмову орендодавця про небажання продовжувати договір оренди.
Зазначає, що після отримання орендодавцем листа-повідомлення з проєктом додаткової угоди остання була зобов`язаний у місячний строк розглянути пропозицію та надати відповідь, повідомити умови, на яких вона погодилася би продовжувати договірні відносини із товариством.
Вказує про недотримання орендодавцем встановленої законом процедури реалізації права на відмову у поновленні договору, оскільки вона не розглянула належним чином лист-повідомлення орендаря з проєктом додаткової угоди, не вступила у переговори щодо умов нового договору, не узгоджувала істотні умови та не надала належно оформленої й обґрунтованої відповіді у порядку, передбаченому статтею 33 Закону, що свідчить про недобросовісність відповідача. 
Вважає, що орендар має пріоритет перед іншими особами на укладення договору на новий строк, а укладення орендодавцем договору з іншим орендарем свідчить про порушення цього переважного права.
Відзив на адресу Полтавського апеляційного суду не надходив.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні представники позивача та відповідачки ОСОБА_1 , інші особи, які не брали участі в справі, будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Районним судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 13 червня 2018 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ПП імені Зубковського укладено договір оренди землі б/н, згідно з яким орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування 1,8927 га земельної ділянки, кадастровий номер 5323289600:00:001:0004, яка розташована на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області (п.п. 1.1., 2.1. договору). Договір укладено на 7 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. (а.с. 15).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав договір зареєстрований приватним реєстратором Телеш Ю.В. 13 лютого 2020 року (а.с. 19).
Районним судом також встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 04 листопада 2024 року, реєстровий номер № 2101, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Ганночка О.В., ТОВ «АГРО ТЕРРА ЛТД» шляхом купівлі-продажу майнових прав ПП ім. Зубковського придбало право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5323289600:00:001:0004, площею 1,8927 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, на підставі договору оренди землі б/н від 13 червня 2018 року. 
27 листопада 2024 року листом за № 97 ТОВ «АГРО ТЕРРА ЛТД» повідомило ОСОБА_1 про придбання права оренди, сплатило орендну плату за 2024 рік (а.с. 16-18, 20, 21).

10 березня 2025 року ТОВ «АГРО ТЕРРА ЛТД» за вих. № 22 надіслало відповідачці ОСОБА_1 лист-повідомлення про укладення договору оренди земельної ділянки від 13 червня 2018 року з кадастровим номером 5323289600:00:001:0004 на новий строк, в якому повідомило про намір укладання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5323289600:00:001:0004 на новий строк, а також направило один примірник проекту договору оренди землі без номеру та дати (а.с. 22).
З проекту договору оренди землі вбачається, що орендар ТОВ «АГРО ТЕРРА ЛТД» змінив істотні умови договору, а саме - строк дії договору оренди землі збільшив з 7 років до 10 років (п. 3.1 договору), з орендною платою у сумі 13 000,00 грн в рік (п.п. 4.1 договору) (а.с. 23-24).
З огляду на лист-повідомлення б/н від 20 березня 2025 року ОСОБА_1 повідомлено позивачу про небажання поновлювати дію договору з ним, про намір використовувати земельну ділянку на свій розсуд, у зв`язку з чим відповідачка просила утриматись від дій, які б перешкодили відразу після закінчення строку дії договору використовувати земельну ділянку (а.с. 25).
В подальшому 10 липня 2025 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем СТОВ «СЛАВУТИЧ» укладено договір оренди земельної ділянки б/н, згідно п.п. 1.1., 2.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування 1,8927 га земельної ділянки, кадастровий номер 5323289600:00:001:0004, яка розташована на території Миргородської територіальної громади. Згідно з п. 4.1. розмір орендної плати складає 20 000,00 грн на рік (а.с. 102-108).
Згідно з витягом з Державного реєстру речового права договір оренди земельної ділянки від 10 липня 2025 року зареєстрований 11 серпня 2025 року державним реєстратором виконавчого комітету Миргородської міської ради Яковенко С.М., номер запису про інше речове право 61087984 (а.с. 101).

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що переважне право позивача на поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки порушено не виникло, оскільки сторони не дійшли згоди щодо продовження строку дії договору.
Стягуючи з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. районний суд виходив із їх обґрунтованості та співмірності із складністю даної справи.

Колегія судді вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.
Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Відповідно до статті 316 ЦК України право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Правомочність власника - в його праві володіти, користуватися й розпоряджатися майном у межах, встановлених законом, що випливає зі статті 317 ЦК України. Право користування є одним з видів речових прав на чуже майно (стаття 395 ЦК України).
Частиною 4 статті 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються положеннями статті 33 Закону України «Про оренду землі».
Так, відповідно до частин 1-5 статті 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проєкт додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Частинами 8 та 9 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.
Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини 1 статті 777 ЦК України.
Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.
Таким чином, для застосування частини 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами 2-5 статті 33 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц).
У справі, що переглядається судом встановлено, що 10 березня 2025 року ТОВ «АГРО ТЕРРА ЛТД» за вих. № 22 надіслало відповідачці ОСОБА_1 лист-повідомлення про укладення договору оренди земельної ділянки від 13 червня 2018 року з кадастровим номером 5323289600:00:001:0004 на новий строк, в якому повідомило про намір укладання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5323289600:00:001:0004 на новий строк, а також направило один примірник проекту договору оренди землі без номеру та дати (а.с. 22).
З проекту договору оренди землі вбачається, що орендар ТОВ «АГРО ТЕРРА ЛТД» змінив істотні умови договору, а саме - строк дії договору оренди землі збільшив з 7 років до 10 років (п. 3.1 договору), з орендною платою у сумі 13 000,00 грн в рік (п.п. 4.1 договору) (а.с. 23-24).
Листом- повідомленням б/н від 20 березня 2025 року ОСОБА_1 повідомлено позивачу про небажання поновлювати дію договору з ним, про намір використовувати земельну ділянку на свій розсуд, у зв`язку з чим відповідачка просила утриматись від дій, які б перешкодили відразу після закінчення строку дії договору використовувати земельну ділянку (а.с. 25).
Надаючи оцінку цій обставині суд першої інстанції дійшов висновку про те, що такий обов`язковий елемент реалізації переважного права позивача на поновлення договору оренди, як волевиявлення сторін на продовження договірних відносин, відсутній, запропонована позивачем додаткова угода до договору оренди землі орендодавцем підписана не була, що відповідно до вимог частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» виключає можливість визнання поновленим договору оренди землі, оскільки переважне право користування земельною ділянкою належить її власнику.
Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Для реалізації такого наміру він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною 2 статті 33 Закону України «Про оренду землі») повідомити про це орендодавця та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладенню орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю у нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. 
При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк).
Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі»).
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що статтею 33 Закону України «Про оренду землі» було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря як більш уразливої сторони в цих правовідносинах від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря.
У справі, яка переглядається, орендар належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення орендодавця про намір поновити строк дії договору оренди, як це передбачено договором, проте, як установив суд, орендодавець заперечив щодо такого поновлення, завчасно надіславши орендарю повідомлення, у якому висловив заперечення проти поновлення дії договору, належно їх обґрунтувавши.
Лист орендодавця є достатнім підтвердженням його відмови від подальшої пролонгації відповідного договору на новий строк. На укладення додаткової угоди необхідна згода сторін, про що йдеться у частині 4 статті 33 Закону України «Про оренду землі» ( постанови Верховного Суду від 28 травня 2024 року у справі № 604/648/23, від 08 березня 2024 року у справі № 604/425/23, від 08 травня 2024 року у справі № 604/483/23).
Оскільки за результатами розгляду вказаної справи встановлено, що сторонами - орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ « АГРО ТЕРРА ЛТД» такої згоди досягнуто не було, власник правомірно відмовив у пролонгації договору оренди земельної ділянки з позивачем, а тому ТОВ « АГРО ТЕРРА ЛТД» втратило своє право на поновлення договору оренди земельної ділянки.
Доводи апеляційної скарги ТОВ « АГРО ТЕРРА ЛТД» про те, що воно виконало всі визначені статтею 33 Закону України «Про оренду землі» умови щодо реалізації свого переважного права перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, однак орендодавець не повідомив про намір укласти договір з іншим орендарем, є необґрунтованими, оскільки у визначений законом строк сторони договору оренди землі не дійшли згоди щодо укладення додаткової угоди до нього, і орендодавець повідомив орендаря про відмову в їх продовженні, що підтверджується відповідним листом.
При цьому суд першої інстанції зазначив, що переважне право позивача на поновлення договору оренди земельних ділянок не є порушеним, оскільки за відсутності волевиявлення орендодавця у орендаря відсутні правові підстави претендувати на поновлення договору оренди землі.
Задля дотримання балансу між правами та законними інтересами власника та користувача (орендодавця та орендаря) законодавець передбачив, що власник-орендодавець захищений правом вибору, здавати або не здавати своє майно в оренду, та правом змінювати умови договору при його переукладенні на новий строк; орендар, який належно виконував свої обов`язки за договором оренди, захищений тим, що за прийнятності для нього нових умов, саме він має переважне право укладення нового договору перед будь-якими іншими особами (див.: постанову Верховного Суду 18 січня 2018 року у справі № 910/12017/17).
Оскільки орендодавець відмовився поновлювати договір оренди землі на попередніх умовах, суд першої інстанції правильно констатував відсутність за таких обставин справи порушення переважного права орендаря, адже переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. 
Для пролонгації відносини оренди та реалізації переважного права на укладення договору оренди на новий строк необхідною є згода обох сторін, одного лише волевиявлення орендаря недостатньо.
Щодо ухвалення додаткового рішення слід зазначити наступне.
Пунктами 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Разом з тим, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Із матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції відповідачем було заявлено витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн.
Зменшуючи витрати на правничу допомогу районний суд вірно виходив з того, що зважаючи на співмірність витрат та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та обсяг фактично витраченого часу за надані послуги зменшив витрати до 10000,00 грн., що на думку колегії суддів відповідає критерію розумності, є співрозмірними із складністю виконаної роботи.
Враховуючи викладене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення районного суду – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ТЕРРА ЛТД" в інтересах якого діє представник Батієнко Ярослав Іванович - залишити без задоволення.
Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 квітня 2026 року та на додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 квітня 2026 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.
Повний текст постанови виготовлено 20 липня 2026 року.

Головуючий суддя : __________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ С.Б. Бутенко _________________ О.О. Панченко