ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року | Справа №160/11318/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, б.26 ЄДРПОУ 21910427) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

30.04.2026 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправними і беззаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ21910427), зобов`язати вчинити певні дії щодо незастосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (за 2023 2024-2025 роки), під час призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 05 березня 2026 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області(ЄДРПОУ21910427) здійснити перерахунок моєї пенсії за віком (індексацію і перерахунок із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (за 2023 2024-2025 роки), згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, з дати призначення мені пенсії за віком, а саме, з 05 березня 2026 року. Індексації провести з урахуванням таких коефіцієнтів: 2023 рік -1,197; 2024 рік 1,0796; 2025 рік 1,115. А також врахувати середню зарплату на рівні 12 236 гривень 71 копійка.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 02.07.2010 року отримувала пенсію за вислугу років як медичний працівник, а 05.03.2026 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає, що при призначенні пенсії за віком відповідач повинен був застосувати показник середньої заробітної плати в Україні за 2023–2025 роки, однак фактично здійснив лише переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком із застосуванням показників заробітної плати, використаних при первісному призначенні пенсії, у зв`язку з чим розмір пенсії визначено без урахування актуального показника середньої заробітної плати. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки перехід на пенсію за віком є призначенням іншого виду пенсії та має здійснюватися із застосуванням положень статті 40 Закону №1058-IV, у тому числі показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. На думку позивача, неврахування відповідачем показника середньої заробітної плати за 2023–2025 роки призвело до неправильного визначення розміру пенсії та порушення її права на належне пенсійне забезпечення. З урахуванням обставин викладених у позові просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою від 06 травня 2026 року суд залишив позовну заяву без руху та встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
Засобами електронного зв`язку позивач подав до суду заяву про усунення недоліків вказаних в ухвалі від 06 травня 2026 року.
Ухвалою від 12 травня 2026 року суд відкрив провадження в адміністративній справі №160/11318/26 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Відповідач 2 на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, 20.05.2026 надіслав до суду письмовий відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити у задоволенні позивних вимог, де вказав, що страховий стаж позивача складає 40 років 07 місяців 07 днів. Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1% складає 0,40583. Пенсію за віком обчислено відповідно до статей 27, 28 Закону № 1058. Заробітну плату обчислено за період роботи з 01.04.1984 по 31.03.1989 та за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку за період з 01.07.2000 по 30.06.2010.
22.05.2026 позивач подала заперечення на віздив, де підтримала вимоги викладені в позовній заяві.
Згідно з ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 02.07.2010 року отримувала пенсію за вислугу років як медичний працівник, що сторонами не заперечується. 
05.03.2026 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.
Відповідач здійснив переведення позивачки з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, зберігши показник заробітної плати, який застосовувався при призначенні попереднього виду пенсії, та повідомив позивачку про відсутність підстав для застосування показника середньої заробітної плати за 2023–2025 роки, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.04.2026 року, яким позивачці повідомлено про відсутність підстав для обчислення пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення.
Позивач вважає рішення відповідача неправомірним, у зв`язку з чим звернулася до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, доводам відповідача викладеним у відзиві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV у солідарній системі призначаються, зокрема, пенсія за віком, пенсія по інвалідності та пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За приписами статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Статтею 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком у солідарній системі. Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення визначеного цією статтею віку та за наявності необхідного страхового стажу.
Як встановлено судом, позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та 05.03.2026 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV після досягнення пенсійного віку.
При цьому до 05.03.2026 року позивачка отримувала не пенсію за віком, призначену відповідно до Закону №1058-IV, а пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII.
Зазначена обставина має визначальне значення для вирішення цього спору, оскільки порядок обчислення пенсії при первинному призначенні пенсії за віком за Законом №1058-IV та порядок переведення з одного виду пенсії на інший за частиною третьою статті 45 цього Закону є різними правовими механізмами.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 року, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Частиною другою статті 40 Закону №1058-IV встановлено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:
Зп = Зс Ч (Ск : К),
де Зс — середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Таким чином, законодавець безпосередньо пов`язує визначення показника середньої заробітної плати із роком звернення особи за призначенням пенсії.
Оскільки позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії за віком 05.03.2026 року, при обчисленні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV підлягає застосуванню показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2023, 2024 та 2025 роки.
Водночас відповідач, розглянувши заяву позивачки, фактично застосував механізм переведення з одного виду пенсії на інший та зберіг показники заробітної плати, які були використані при призначенні їй пенсії за вислугу років.
Такий підхід суд вважає помилковим.
Згідно з частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється відповідно до заяви особи. При переведенні з одного виду пенсії на інший застосовуються положення цього Закону щодо відповідного виду пенсії, при цьому заробітна плата (дохід), яка враховувалась під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, може враховуватися за відповідних умов.
Однак наведене положення не може бути застосоване до спірних правовідносин у спосіб, обраний відповідачем, оскільки попередню пенсію позивачки було призначено не за Законом №1058-IV, а за Законом №1788-XII.
Отже, до моменту звернення 05.03.2026 року позивачка не отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону №1058-IV.
Відтак звернення позивачки за пенсією за віком відповідно до Закону №1058-IV є первинним призначенням їй пенсії за віком у розумінні цього Закону.
Аналогічний правовий висновок сформульовано Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 13.05.2026 року у справі №560/9942/25.
У зазначеній справі Верховний Суд розглядав спір щодо особи, якій було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII, а після досягнення пенсійного віку вона звернулася за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.
Верховний Суд дійшов висновку, що перехід з пенсії за вислугу років, призначеної за Законом №1788-XII, на пенсію за віком за Законом №1058-IV є саме первинним призначенням пенсії за віком у розумінні Закону №1058-IV, а не переведенням з одного виду пенсії на інший у розумінні частини третьої статті 45 цього Закону. У зв`язку з цим при обчисленні пенсії підлягають застосуванню положення частини другої статті 40 Закону №1058-IV щодо показника середньої заробітної плати за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
З огляду на викладене суд вважає, що правовідносини у справі №160/11318/26 є подібними до правовідносин, які були предметом розгляду Верховного Суду у справі №560/9942/25.
При цьому суд враховує положення частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, висновок відповідача про те, що звернення позивачки 05.03.2026 року не є призначенням нового виду пенсії за правилами Закону №1058-IV, а є лише переведенням з одного виду пенсії на інший, є необґрунтованим та таким, що не відповідає наведеним нормам законодавства і правовому висновку Верховного Суду.
За таких обставин при визначенні розміру пенсії за віком позивачки відповідач повинен був застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2023–2025 роки.
Таким чином, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незастосування при обчисленні пенсії за віком позивачки показника середньої заробітної плати за 2023–2025 роки є протиправними.
Водночас суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити індексацію пенсії із застосуванням саме визначених позивачкою коефіцієнтів 1,197, 1,0796 та 1,115, а також врахувати середню заробітну плату саме у розмірі 12 236,71 грн.
Такі вимоги фактично передбачають визначення судом конкретних складових розрахунку та кінцевого розміру пенсії, що належить до повноважень пенсійного органу. При цьому розмір пенсії залежить не лише від показника середньої заробітної плати, а й від тривалості страхового стажу, коефіцієнта страхового стажу, індивідуального коефіцієнта заробітної плати, наявності підстав для відповідних підвищень та інших складових, передбачених Законом №1058-IV.
Відповідно до статті 27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається залежно від тривалості страхового стажу та величини заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону.
При цьому суд не здійснює первинного обчислення пенсії замість органу Пенсійного фонду України, оскільки це потребує використання даних пенсійної справи, які перебувають у розпорядженні відповідача, та належить до його дискреційних повноважень у сфері пенсійного забезпечення.
Відповідно до статті 44 Закону №1058-IV призначення та перерахунок пенсій здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України за відповідною заявою особи та на підставі необхідних документів.
За правилами статті 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
У цій справі позивачка просить провести відповідний розрахунок з 05.03.2026 року, а відповідачем не доведено правомірності визначення пенсії без застосування передбаченого статтею 40 Закону №1058-IV показника середньої заробітної плати за 2023–2025 роки.
Отже, належним способом відновлення порушеного права позивачки є не визначення судом конкретного розміру її пенсії, а зобов`язання відповідача повторно здійснити обчислення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, а саме із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2023–2025 роки.
При цьому відповідач під час виконання рішення суду має здійснити відповідний розрахунок з урахуванням усіх складових пенсії, передбачених Законом №1058-IV, та виплатити позивачці належні суми пенсії з урахуванням проведеного перерахунку.
Щодо способу захисту порушеного права суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України передбачено право особи звернутися до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та законних інтересів, зокрема шляхом визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання його вчинити певні дії.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання його вчинити певні дії.
Водночас пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що суд може застосувати інший спосіб захисту прав, свобод та інтересів особи, який не суперечить закону та забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
З огляду на наведене суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивачки у цій справі є визнання протиправними дій відповідача щодо незастосування при обчисленні пенсії за віком показника середньої заробітної плати за 2023–2025 роки та зобов`язання відповідача здійснити з 05.03.2026 року обчислення і виплату пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням такого показника та провести виплату належних сум пенсії з урахуванням проведеного перерахунку.
Саме такий спосіб захисту відповідає характеру встановленого порушення, забезпечує реальне поновлення права позивачки та водночас не підміняє судом повноваження органу Пенсійного фонду щодо здійснення математичного розрахунку розміру пенсії.
Відповідно до ч. 1ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1064,96 грн, що документально підтверджується квитанцією. 
Оскільки основні позовні вимоги позивачки щодо визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання здійснити обчислення пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2023 - 2025 роки є обґрунтованими та підлягають задоволенню, судовий збір у розмірі 1064,69 грн підлягає стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Керуючись ст. 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

Керуючись ст. 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, б.26 ЄДРПОУ 21910427) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незастосування при обчисленні пенсії за віком ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2023, 2024 та 2025 роки.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути питання щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної з 05 березня 2026 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2023, 2024 та 2025 роки, та провести виплату належних сум пенсії з урахуванням проведеного перерахунку.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 69 коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук