ЄУН: 331/3582/26
Провадження №: 2/336/4086/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 вересня 2026 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Савеленко О.А., за участі секретаря судового засідання Соколової А.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Бізнес Позика» через свого представника Докукіну Д.В. звернувся до Олександрівського районного суду м.Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути заборгованість за договором №564559-КС-001 про надання кредиту від 31.10.2025 у загальному розмірі 15460,00 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 31.10.2025 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №564559-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Позивач свої зобов`язання за договором позики виконав та перерахував відповідачу кредитні кошти в сумі 6 000 грн. на банківську картку № НОМЕР_1 . Відповідач зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі не виконав, тому виникла заборгованість за кредитом в сумі 15460,00 грн., яка складається з наступного: 6000,00 грн. – за простроченими платежами по тілу кредиту, 5880,00 грн. – за відсотками, 3000,00 грн. – за відсотками нарахованими в порядку ст.625 ЦК України, 580,00 грн. – за комісією.
Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просить стягнути з відповідача зазначену вище заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору.
Ухвалою судді Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 05.05.2026 справу передано за територіальною підсудністю до Шевченківського районного суд м.Запоріжжя.
Ухвалою судді 04.06.2026 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано у АТ «Державний ощадний банк України» докази у справі. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення.
20.08.2026 від АТ «Державний ощадний банк України» на адресу суду надійшла витребувана інформація.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, будь-яких клопотань суду на надала, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законодавством порядку шляхом направлення судових повісток за адресою місця проживання. 
Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 31.10.2025 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 шляхом прийняття пропозиції (оферти), укладено договір №564559-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), за умовами якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 6000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» (п.2.1 договору). Сторони погодили наступні істотні умови договору: тип кредиту – кредит (п.2.2. договору), строк на який надається кредит – 16 тижнів (п.2.8. договору), строк дії договору – до 20.02.2026 (п.2.8 договору), стандартна процентна ставка за кредитом – 1,00% в день, фіксована (п.2.4. договору), комісія за видачу кредиту – 1200,00 грн., нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту (п.2.5. договору).
Пропозиція (оферта) на укладення кредитного договору, договір №564559-КС-001 від 31.10.2025 підписані ОСОБА_1 шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-3208. Судом також досліджено паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови кредитування та з якими також ознайомився відповідач, підписавши їх одноразовим ідентифікатором.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, перерахувавши через ТОВ «ПрофітГід» грошові кошти в розмірі 6000,00 грн. на картковий рахунок, зазначений відповідачем під час укладення договору. Зазначене підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 , наданою АТ «Державний ощадний банк України» на виконання ухвали про витребування доказів, а також підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід».
Відповідач зобов`язання щодо повернення кредиту не виконав, у зв`язку з чим станом на 08.04.2026 у неї виникла заборгованість. На підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №564559-КС-001 від 31.10.2025 суду надана довідка про стан заборгованості та розрахунок, відповідно до яких загальна заборгованість за договором становить 15460,00 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом – 6000,00 грн., заборгованість по відсотках – 5880,00 грн., заборгованість по комісії – 580,00 грн., заборгованість по відсотками нарахованим відповідно до ст.625 ЦК України – 3000,00 грн.
Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства.
За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
При цьому, за нормою ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Отже, між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №564559-КС-001 від 31.10.2025, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. З розрахунку заборгованості видно, що ОСОБА_1 частково вносила кошти за кредитним договором в рахунок погашення заборгованості, а саме: 14.11.2025 в сумі 1520,00 грн., які були зараховані в рахунок погашення заборгованості за відсотками в сумі 900,00 грн. та заборгованості за комісією в сумі 620,00 грн. 
При цьому суд враховує, що доказів повного погашення заборгованості за договором Відповідачем не надано. 
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №564559-КС-001 від 31.10.2025 в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за нарахованими відсотками. 
Що стосується вимог щодо стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту в сумі 580,00 грн., суд зазначає наступне.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку.
Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів" (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України "Про споживче кредитування" № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року".
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 686/9372/16, провадження № 61-663св21 від 15 грудня 2021 року.
У даній справі умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати банку комісійну винагороду за надання кредиту.
Між тим, Верховний суд у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (п.29) прийшов до висновку, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За таких обставин вимоги позивача в частині стягнення комісії за надання кредиту не підлягають задоволенню, а сплачені відповідачем 620,00 грн. в рахунок погашення комісії підлягають зарахуванню в рахунок слати заборгованості за відсотками. 

Що стосується позовних вимог про стягнення неустойки, суд зазначає наступне.
Як встановлено з досліджених судом матеріалів справи, умовами кредитного договору №545566-КС-002 від 29.07.2025 визначено сплату неустойки, яка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання.
Відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року введено воєнний стан в Україні, який неодноразово продовжувався та діяв на момент укладення кредитного договору.
На підставі вищевикладеного, позовні вимоги щодо стягнення неустойки за кредитним договором в сумі 3000,00 грн. задоволенню не підлягають. 
Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає задоволенню частково, саме – в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6000,00 гривень та заборгованості за відсотками в розмірі 5260,00 грн. (5880,00 грн. (заборгованість за відсотками) – 620,00 грн.(сплачені кошти в рахунок погашення комісії), а всього на суму 38410,00 грн.
Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково (на 72,83%), з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1939,03 грн. (2662,40 грн. * 72,83%).
Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 141, 223, 247, 265, 273, 280-284 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором №564559-КС-001 від 31.10.2025 у загальному розмірі 11260 (одинадцять тисяч двісті шістдесят) гривень 00 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 6 000 гривень 00 копійок та заборгованості за нарахованими процентами за період з 31.10.2025 20.02.2026 в розмірі 5260 гривень 00 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір в розмірі 1939 (одна тисяча дев`ятсот тридцять дев`ять) гривень 03 копійки. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Інформація про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», код ЄДРПОУ 41084239, адреса місцезнаходження: м.Київ, бул.Лесі Українки, буд. 26, офіс 411.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду
Суддя О.А.Савеленко

07.09.26