Справа № 569/15211/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року          м. Рівне 

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні №12026186010000549 від 11.06.2026 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, із середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого, 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, 
з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого – ОСОБА_3 , - 

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3  порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, придбав 11.06.2026, близько 08 год. 30 хв., через відділення «Нової пошти» №32, що по вул. Романа Шухевича, 10, шляхом замовлення 08.06.2026. точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, через телеграм канал прозорий поліетиленовий зіп-пакет з вмістом кристалічної речовини білого кольору – PVP, обіг якої заборонено відповідно до списку 2 таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, та незаконно зберігав при собі в поліетиленовому пакеті білого кольору з ТТН ТОВ «Нова Пошта» без мети збуту, до моменту проведення огляду місця події, 11.06.2026 о 09 год. 10 хв. на ділянці місцевості по вул. Романа Шухевича, 10 в м. Рівне, в ході проведення якого працівниками поліції у ОСОБА_3 було виявлено та в подальшому вилучено прозорий поліетиленовий зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору, яка згідно висновку експерта містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено – PVP, загальною масою 4,396 г., що являється великим розміром.
Таким чином,  ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, а саме, своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини у великому розмірі, без мети збуту. 
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.
Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.
Так, допитаний в судовому засіданні  ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушенні визнав повністю, щиро покаявся та показав, що дійсно він 11.06.2026, близько 08 год 30 хв придбав через відділення «Нової пошти» №32, що по вул. Романа Шухевича, 10, шляхом замовлення 08.06.2026, через телеграм канал прозорий поліетиленовий зіп-пакет з вмістом кристалічної речовини білого кольору та зберігав при собі в поліетиленовому пакеті білого кольору з накладною ТОВ «Нова Пошта» без мети збуту, до моменту проведення огляду місця події, 11.06.2026, яку в подальшому було вилучено працівниками поліції. Просить суд призначити йому міру покарання у виді штрафу і розстрочити виплату терміном на два місяці.
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 22.06.2026 накладено арешт на мобільний телефон марки Моторола темно-синього кольору, що поміщений до спеціального пакету з написом «Національна поліція України» №NPU5924548; поліетиленовий пакет білого кольору з квитанцією №Нова пошта» № 20 4514 5977 3375, що поміщено до спец пакету «Національна поліція України» №NPU5924322, по квитанції №501 (а.к.п. 37-38).
Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 18.06.2026 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів – мобільний телефон марки «Моторола» темно-синього кольору, що поміщений до спеціального пакету з написом «Національна поліція України» №PSP2320767, змив потожирової речовини із зіп-пакету з речовиною кристалоподібної форми білого кольору, поміщено до паперового конверту «національна поліція України» та поліетиленовий пакет білого кольору з квитанцією «Нова пошта», що поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» №PSP2196438 (а.к.п. 46).
Постановою дізнавача СД Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 від 17.06.2026 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів – кристалічна речовина білого кольору з жовтуватим відтінком, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено – РVP масою 4,396г, яку поміщено в спец пакет ЕС МВС України 5732366 (а.к.п. 64).
Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України відноситься до нетяжкого злочину. 
Що стосується особи винного, то  ОСОБА_3  раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, згідно інформації КЗ «Рівненського обласного центру психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради, на диспансерному обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, неофційно займається суспільно-корисливою працею.
Витрати на залучення експертів становлять 3 850 гривень 88 копійок.
Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого не обиралась. 
Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Таким чином, дослідивши в судовому засіданні докази, з точки зору належності, допустимості, та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом, суд прийшов до переконання, що діяння у вчиненні якого обвинувачується  ОСОБА_3 мало місце, та містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та винуватість якого підтверджено належними та допустимими доказами.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обтяжуючих обставин судом не встановлено.
Щире каяття, це відповідне ставлення винної особи до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, іі осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
Суд приходить до переконання, про дійсне, відверте визнання своєї провини обвинуваченим та щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, оскільки обвинувачений як протягом досудового розслідування так і судового розгляду щиро покаявся у вчиненому, висловлював жаль з приводу вчиненого та вказав, що більше таких діянь вчиняти не буде. 
Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання. 
Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства в межах санкції інкримінуємоі статті Кримінального Кодексу України у виді штрафу, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушеннь.
Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді 2000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 ( тридцять чотири тисячі) гривень.
У відповідності до ч. 4 ст. 53 КК України ОСОБА_3 призначити штраф із розстрочкою певними частинами терміном на 2 (два місяці), зі сплатою щомісячно по 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень. 
Строк відбування покарання ОСОБА_3 починається з часу проголошення вироку.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 не обирати.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 3 850 (три тисячі вісімсот п`ятдесят) гривень 88 копійок. 
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 22.06.2026 на мобільний телефон марки «Моторола» та повернути його власнику ОСОБА_3 .
Речові докази - мобільний телефон марки «Моторола» темно-синього кольору, що поміщений до спеціального пакету з написом «Національна поліція України» №PSP2320767 – повернути власнику ОСОБА_3 ; змив потожирової речовини із зіп-пакету з речовиною кристалоподібної форми білого кольору, які поміщено до паперового конверту «національна поліція України» та поліетиленовий пакет білого кольору з квитанцією «Нова пошта», що поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» №PSP2196438; кристалічну речовину білого кольору з жовтуватим відтінком, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину,– РVP масою 4,396г, яку поміщено в спец пакет ЕС МВС України 5732366 – після набрання вироком законної сили, знищити. 
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя -