Справа № 167/145/26  Провадження №33/802/316/26 | Головуючий у 1 інстанції:Требик В. Б.
| Доповідач: Гапончук  В. В.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 вересня 2026 року місто Луцьк
Волинський апеляційний суд в складі:
судді - Гапончука В.В.,
за участю 
особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника ОСОБА_1 – Петрука В.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Петрука Володимира Адамовича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Рожищенського районного суду Волинської області від 18 березня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), одруженого, підприємця, проживає у АДРЕСА_1 ), до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 18.03.2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, і піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок судового збору в дохід держави.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 25.01.2026 о 17:26 годині на вулиці Героїв УПА у місті Рожище Луцького району Волинської області маючи ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), керував транспортним засобом – автомобілем марки «Volkswagen Transporter» (д.н.з. НОМЕР_2 ) і, на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд щодо визначення стану сп`яніння, відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.46-48).
Не погоджуючись із постановою судді захисник Петрук В.А. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, оскільки прийнята з істотним порушенням чинного законодавства.
Вказує на те, що: в протоколі про адміністративне правопорушення та відеозаписі існує різниця у часі вчинення правопорушення; поліцейський повідомив ОСОБА_1 про право відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, що вказує на його провокацію; поліцейський не повідомив яким приладом пропонується ОСОБА_1 пройти огляд; поліцейським не вручено копію документів по матеріалах про адміністративне правопорушення; відеозапис є неповним, містить перерви; порушено право на захист ОСОБА_1 .
Окрім цього належним чином не взято до уваги те, що наявне посвідчення водія у ОСОБА_1 є його єдиним способом заробити кошти собі на проживання при здійсненні підприємницької діяльності, що також вказує на неповноту дослідження всіх обставин справи. 
Просить скасувати постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в діях останнього події і складу адміністративного правопорушення (а.с.53-54). 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали останню з мотивів, викладених в ній, та просили її задовольнити, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до статтей 245, 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На думку апеляційного суду вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався в повному обсязі. 
Судом вжито всіх заходів, передбачених КпАП України, для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КпАП України.
Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 575265 від 25.01.2026 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.4);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.01.2026 року щодо ОСОБА_1 (а.с.5);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 25.01.2026 року щодо ОСОБА_1 (а.с.6);
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6565611 щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України (а.с.7); 
- відеозаписом з нагрудних боді камер інспекторів поліції та відеореєстратора з автомобіля працівників поліції, які знаходяться на DVD-R диску (а.с.9).
Згідно довідки від 26.01.2026 року, складеної начальником ВПД № 1 (м. Рожище) Луцького РУП ГУНП у Волинській області Присяжнюком Ю., вбачається, що відповідно до ІКС ІПНП громадянину ОСОБА_1 видано посвідчення водія серії НОМЕР_3 (а.с.8).
Долучені до матеріалів адміністративної справи відеозаписи підтверджують винуватість  ОСОБА_1 в сукупності з іншими дослідженими судом доказами. Підстав вважати дії поліцейських незаконними, а зібрані у ході досудової підготовки матеріалів докази недопустимими, немає.
Апеляційним судом встановлено, що поліцейськими дотримано вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року. 
Працівники поліції при виявленні руху транспортного засобу та зупинці ОСОБА_1 , пропозиції пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння та складенні адміністративних матеріалів діяли цілком у законний спосіб.
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.
Вищевикладені докази у своїй сукупності відтворюють реальну картину перебігу подій, є чіткими та послідовними та не викликають сумніву в апеляційного суду.
Поданий до місцевого суду ОСОБА_1 консультаційний висновок спеціаліста № 38 від 25.01.2026 року, згідно якого ОСОБА_1 тверезий (а.с.20), вірно не взято до уваги, оскільки правопорушення, яке ставиться йому у вину згідно складеного протоколу, є відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
Доводи апеляційної скарги про неналежність оформлення матеріалів та порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння є необґрунтованими.
Незначна розбіжність у часі, зазначеному в протоколі та на відеозаписі, сама по собі не спростовує факту вчинення правопорушення та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Визначальним у цій справі є встановлений факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку.
Посилання на те, що поліцейський повідомив водія про наслідки відмови від огляду, не свідчить про провокацію. Навпаки, роз`яснення особі її обов`язку пройти огляд та правових наслідків відмови забезпечує усвідомленість її рішення. Відповідно до встановленого порядку, у разі відмови водія від огляду така відмова фіксується із застосуванням технічних засобів відеозапису.
Доводи про те, що поліцейський не назвав конкретний прилад, а також про неповноту відеозапису, не спростовують встановленого факту відмови від огляду, якщо з відеозапису та інших матеріалів справи можливо достовірно встановити послідовність подій і поведінку водія. Сам факт наявності технічних перерв у відеозаписі не свідчить про його недопустимість, якщо такі перерви не вплинули на фіксацію обставин, які мають значення для справи.
Посилання апелянта на невручення копій документів також саме по собі не є безумовною підставою для закриття провадження, якщо особа була належним чином ознайомлена зі змістом правопорушення, мала можливість надати пояснення, скористатися правовою допомогою та реалізувати свої процесуальні права. Відтак твердження про порушення права на захист має оцінюватися з огляду на реальність, а не формальність такого порушення.
Щодо доводів про необхідність використання посвідчення водія для здійснення підприємницької діяльності, то вони не спростовують факту вчинення правопорушення та не звільняють від адміністративної відповідальності. Майнові чи професійні наслідки застосування стягнення можуть бути враховані судом при його призначенні лише в межах, дозволених законом, однак не можуть бути підставою для ігнорування встановленої законом відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України.
Таким чином усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, та наведені ним та його довірителем в ході розгляду справи апеляційним судом, щодо незаконності судового рішення, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду справи місцевим судом  ОСОБА_1 та його захисник Петрук В.А. визнавали факт керування автомобілем марки «Volkswagen Transporter», вживання алкогольних напоїв за кілька годин до керування транспортним засобом, однак в невеликій кількості, натомість оспорювали перебування в стані алкогольного сп`яніння, а також порушення поліцейським процедури проведення огляду та складання адміністративних матеріалів. 
З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративне правопорушення, немає підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
Окрім цього вважаю за необхідне зазначити, що після винесення оскаржуваної постанови від 18.03.2026 року, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , 18.03.2026 року в добровільному порядку сплачено штраф в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень та судовий збір у розмірі 666 (шістсот шістдесят шість) гривень, що підтверджується оригіналами квитанцій, які наявні в матеріалах справи (а.с.51). На думку суду, така поведінка ОСОБА_1 свідчить про визнання його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
З огляду на зазначене викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, постанова судді першої інстанції є законною та мотивованою, а накладене на ОСОБА_1 безальтернативне стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення, при цьому доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування оскаржуваної постанови.
На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника Петрука Володимира Адамовича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Рожищенського районного суду Волинської області від 18 березня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 доадміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду        Гапончук В.В.