ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 909/94/26

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Желіка М.Б.
Орищин Г.В.

секретар судового засідання – Стронська А.І.

за участю представників учасників справи:
прокурор – Дмитришин Ю.М.
представник позивача – не з`явився 
представники відповідача – не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Карпатського національного природного парку від 27.04.2026 (вх. №ЗАГС 01-05/1331/26 від 01.05.2026) 
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.04.2026 (повний текст рішення складено 08.04.2026, суддя Гула У.І.)
у справі № 909/94/26
за позовом керівника Надвірнянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області
до відповідача Карпатського національного природного парку
про стягнення заборгованості в сумі 963 983 грн 04 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
На розгляд Господарського суду Івано-Франківської області подано позов керівника Надвірнянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ворохтянської селищної ради до Карпатського національного природного парку про стягнення шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, в розмірі 963 983,04 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища, а саме – фактом наявності невідшкодованих збитків, завданих кримінальним правопорушенням в сфері охорони навколишнього природного середовища.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 07.04.2026 у даній справі позов задоволено. Стягнуто з Карпатського національного природного парку шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу у розмірі 963 983,04 грн шляхом перерахування коштів на рахунок фонду охорони навколишнього природного середовища Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області. Стягнуто з Карпатського національного природного парку на користь Івано-Франківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 14 459,75 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому неважливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
Карпатським національним природним парком подано апеляційну скаргу від 27.04.2026 (вх. №ЗАГС 01-05/1331/26 від 01.05.2026), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.04.2026 у справі №909/94/26 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Зокрема, скаржник зазначає, що:
•  враховуючи обставини даної справи, відсутня вина Карпатського національного природного парку у скоєному кримінальному правопорушенні;
• Карпатський національний природний парк вжив усіх залежних від нього заходів з метою недопущення незаконних рубок, по всій території встановленні інформаційні знаки, дороги перекриваються шлагбаумами;
• Інспектор з охорони природно-заповідного фонду Татарівського ПНДВ виявив факти порушення природоохоронного законодавства, про що повідомив поліцію, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань КП №12023091110000180 від 05.11.2023;
• в рамках кримінального провадження Карпатський національний природний парк визначено потерпілою стороною. 
• позивач не довів належними та допустимими доказами у діях Парку та його працівників протиправної поведінки, що в свою чергу виключає наявність складу деліктного правопорушення.
• протокол огляду місця події не є документом, який фіксує порушення природоохоронного законодавства, це документ, яким фіксується процесуальні дії, а тому не є належним доказом у розумінні ст.76 ГПК України.
• у матеріалах справи відсутні належні та достовірні розміри діаметрів пнів зрубаних дерев, що, в свою чергу, виключає наявність дійсного розміру шкоди, як обов`язкової умови для настання відповідальності;
• висновок експерта Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення інженерно - екологічної експертизи від 12.12.2023 р. є неналежним та недостовірним доказом у справі.
Керівником Надвірнянської окружної прокуратури подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, спростовуючи доводи апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.04.2026 у справі №909/94/26 без змін.
Ворохтянська селищна рада Надвірнянського району Івано-Франківської області не скористались наданим їй правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Процесуальні дії суду у справі.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2026, вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Карпатського національного природного парку від 27.04.2026 (вх. №ЗАГС 01-05/1331/26 від 01.05.2026) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.04.2026 у справі №909/94/26, розгляд справи призначено на 02.06.2026.
Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 та 28.07.2026 розгляд справи відкладено на 01.09.2026.
Позивач та відповідач участі уповноважених представників в судове засідання 01.09.2026 не забезпечили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України. 
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Ураховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення зазначеним учасникам справи ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії», явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників сторін.
У судовому засіданні 01.09.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Водночас, необхідно зазначити, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст. 2 ГПК України.
Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важкості предмета спору для заявника ( рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Враховуючи вищевикладене, перебування судової колегії у щорічній відпустці з 29.06.2026 по 24.07.2026 вказана справа розглянута судом апеляційної інстанції з застосуванням принципу розумного строку тривалості провадження поза межами строку, визначеного ст.173 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Надвірнянською окружною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України, встановлено порушення інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища, а саме - виявлено факт наявності невідшкодованих збитків, завданих кримінальним правопорушенням в сфері охорони навколишнього природного середовища.
За результатами вивчення матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1223091110000180 від 05.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.246 КК України за фактом незаконної порубки деревини невстановленими особами, що спричинило тяжкі наслідки, а саме знищення 1 дерева породи «явір», 1 дерева породи «бук» та 3 дерев породи «ялина» у кварталі 13, виділ 14 Татарівського природно-науково-дослідного відділення Карпатського НПП, встановлено підстави для вжиття заходів представницького характеру.
Карпатському національному природному парку рішенням 18 сесії 3 скликання Яремчанської міської ради народних депутатів від 27.12.2001 №189-3/2001, було надано у постійне користування 5430, 44 гектарів землі на території Татарівської сільської ради для природно-заповідного використання, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії І-ІФ №002771 від 29.12.2001.
Квартал 13 виділ 14 Татарівського ПНДВ відноситься до зони регульованої реакції Національні природні парки, що підтверджується листом Карпатського національного природного парку № 802 від 21.11.2023, адресованим в Надвірнянський районний відділ поліції. Місце вчинення порушень зазначено на копії плану лісонасаджень Татарівського ПНДВ кварталу 13 виділу 14.
Карпатський національний природний парк направив до Яремчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області повідомлення (лист № 740 від 06.11.2023) про виявлення незаконної рубки 3 дерев ялини європейської, сироростучих, діаметрами пнів 55см,41 см, 47 см сухостійної, 1 дерева бука лісового, сироростучого, діаметром пня 50 см. та 1 дерева явора, сироростучого, діаметром 55 см. в кварталі 13 виділ 14 Татарівського ПНДВ невідомими особами. До вказаного листа долучено розрахунок збитків, виконаний провідним інженером ВДОПЗФ Калинчуком І. на суму 963383,04 грн. та службові записки інспектора з охорони природно-заповідного фонду Гелетчука І.Д. та начальника Татарівського ПНДВ Мироняка Ю.І.
За даним фактом інспектором з охорони природно-заповідного фонду Гелетчуком І.Д. складено службову записку від 04.11.2026, в якій вказано, що виявлено незаконну рубку дерев невстановленими особами в кварталі 13 виділ 14 Татарівського ПНДВ, кількість незаконно зрубаних дерев – 5, в тому числі 3 дерева ялини європейської, 1 дерево бука лісового, 1 дерево явора.
За даним фактом начальником Татарівського ПНДВ Мироняком Ю.І. складено службову записку від 06.11.2026, в якій вказано, що виявлено незаконну рубку дерев невстановленими особами в кварталі 13 виділ 14 Татарівського ПНДВ, кількість незаконно зрубаних дерев – 5, в тому числі 3 дерева ялини європейської, 1 дерево бука лісового, 1 дерево явора.
Згідно розрахунку завданої шкоди, складеного провідним інженером ВДОПЗФ Калинчуком І., проведеного у відповідності до п. 2 постанови КМУ № 575 від 10.05.2022, розмір завданої шкоди становить 963983,04 грн.
Слідчий СВ поліції №1 (м. Яремче) Надвірняньского районного ВП ГУНП в Івано-Франківській області майор Юрнюк В.В. 04.11.2023 провів огляд лісових насаджень на відрізку територій кварталу № 13 виділу № 14 Татарівського ПНДВ Карпатського національного прирордного парку у присутності інспектора з охорони природно-заповідного фонду Гелетчука І.Д. та двох понятих, за результатами якого виявлено пні таких дерев: 1 сироростучого дерева породи «явір» діаметром пня 55х55, 1 сироростучого дерева породи «бук» діаметром пня 55х46, 2 сироростучих дерев породи «ялина» діаметром пня 40х43 та 50х60, а також 1 сухостійного дерева породи «ялина» діаметром пня 50х45.
Наведені обставини відображені в протоколі огляду від 04.11.2023, який підписаний усіма учасниками огляду без зауважень.
В протоколі зазначено, що під час огляду застосовані технічні засоби цифровий фотоапарат марки "Canon".
До протоколу огляду місця події від 04.11.2023 долучені фототаблиці.
По даному факту здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, в ході якого особу, яка вчинила незаконну порубку дерева, не встановлено.
Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №1223091110000180 від 05.11.2023 встановлено, що 04.11.2023 інспектором з охорони природи Татарівського природно-охоронного науково-дослідного відділення Карпатського національного природного парку Гелетчуком І.Д. виявлено, що невстановлена особа здійснила незаконну рубку одного дерева породи явір, одного дерева породи бук, трьох дерев породи ялина у кварталі 13 виділ 14 Татарівського природоохоронного науково-дослідного відділення Карпатського національного природного парку.
Під час досудового розслідування Івано-Франківський НДЕКЦ МВС України провів судову інженерно-екологічну експертизу. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109-23/14530-ФХЕД від 12.12.2023 розмір шкоди, завданої незаконною порубкою одного дерева породи явір діаметром пня 55х55, одного дерева породи бук діаметром пня 55х46, трьох дерев породи ялина діаметром пнів 40х43, 50х45 та 50х60 у кварталі 13 виділ 14 Татарівського природоохоронного науково-дослідного відділення Карпатського національного природного парку, складає 963 983,04 грн. Експерт для розрахунку розміру шкоди застосував такси, затверджені постановою КМУ № 575 від 10.05.2022.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з наступного.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Надвірнянською окружною прокуратурою Івано-Франківської області при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено факт незаконної рубки дерев на земельних ділянках, наданих в постійне користування Карпатському національному природному парку на території Татарівської сільської ради, внаслідок чого завдано шкоду інтересам держави у сумі 963 983, 04. гривень. Оскільки, с.Татарів входить до Ворохтянської територіальної громади, то в даному випадку Ворохтянська селищна рада є органом, до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища якого мають стягуватися збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресірсів.
В обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави в суді прокурор послався на те, що Ворохтянська селищна рада, не вживає достатніх заходів з примусового зобов`язання відповідача відшкодувати заподіяну державі шкоду внаслідок незаконної рубки дерев.
Так, Надвірнянська Окружна прокуратура Івано-Франківської області листом від 08.12.2025 № 55-2566ВИХ-25 повідомила Ворохтянську селищну раду про факт незаконної рубки дерев на території Карпатського національного парку.
Листом від 22.12.2025 № 1072/05-08 Ворохтянська селищна рада повідомила прокуратуру, що за період з 01.01.2023 по 16.12.2025 кошти за шкоду заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища від Карпатського національного парку до бюджету селищної територіальної громади не надходили; заходи претензійно- позовного характеру радою не вживалися, позов до суду не подавався.
21.01.2026 Надвірнянська окружна прокуратура повідомила Ворохтянську селищну раду про те, що прокуратурою буде підготовлено позовну заяву в інтересах держави в особі Ворохтянської селищної ради до Карпатського національного природного парку про стягнення шкоди, яку буде подано до Господарського суду Івано-Франківської області (лист № 55-187ВИХ-26).
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 16 ЦК України до способів захисту прав і законних інтересів віднесено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки.
Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника.
Отже, при зверненні з позовом про стягнення шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, а боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні шкоди.
Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
За приписами ст. 19 Лісового Кодексу України (далі - ЛК України) постійні лісокористувачі зобов`язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; вести первинний облік лісів; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства.
Положеннями ст. 63 ЛК України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 64 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
Частиною 5 ст. 86 ЛК України передбачено, що забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.
Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається, зокрема, на постійних лісокористувачів.
За обставинами цієї справи, земельні ділянки, на яких було зафіксовано незаконну порубку лісових насаджень, перебувають у постійному користуванні Карпатського НПП.
Вказана обставина відповідачем не заперечується та не спростовується. 
Відповідно до статті 5 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» завдання, науковий профіль, характер функціонування і режим територій та об?єктів природно-заповідного фонду визначаються у положеннях про них, які розробляються відповідно до цього Закону і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, - щодо територій та об?єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення. 
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Карпатський національний природний парк, код ЄДРПОУ 05509323, засновано 19.11.1993, основний вид діяльності 72.19 Дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук. 
Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 31.08.2020 № 99 затверджено Положення про Карпатський НП (далі — Положення), згідно з яким Карпатський НП створено відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1980 № 376 та він є територією природно-заповідного фонду загальнодержавного значення (п. 1.1). 
Парк є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання (п. 1.2).
Парк створено з метою збереження типових природних комплексів Чорногори та Горган, організації туризму, а також для проведення наукових досліджень і пропаганди знань по охороні природи. (п. 2.1)
Функціональне зонування території Парку здійснюється відповідно до Проекту організації території, що затверджується в установленому порядку Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України (п. 4.2). 
Згідно з абзацами 3, 4 пункту 4.3.1 Положення, у разі термінової необхідності за рішенням науково-технічної ради Парку на території заповідної зони можуть проводитися заходи, спрямовані на охорону природних комплексів, ліквідацію наслідків аварій та стихійного лиха, не передбачені Проєктом організації території. Для ліквідації наслідків аварій та стихійного лиха, внаслідок яких виникає пряма загроза життю людей чи знищенню заповідних природних комплексів, особливо термінові заходи здійснюються за рішенням адміністрації Парку. 
Згідно з пунктом 4.5 Положення використання природних ресурсів на території Парку здійснюється у загальному та спеціальному порядках. Загальне використання природних ресурсів здійснюється відповідно до цього Положення, Проєкту організації території та з урахуванням вимог режиму території. Забезпечення додержання режиму території Парку під час використання природних ресурсів у загальному порядку покладається на його адміністрацію. Спеціальне використання природних ресурсів у межах території Парку здійснюється на підставі дозволів, виданих уповноваженими на те органами у сфері охорони навколишнього природного середовища в межах лімітів, установлених Міністерством охорони навколишнього природного середовища України. 
Відповідно до пункту 4.3.1 Положення на території заповідної зони забороняється будь-яка господарська та інша діяльність, що суперечить цільовому призначенню цієї зони або порушує природний розвиток процесів і явищ та створює загрозу шкідливого впливу на її природні комплекси та об?єкти, зокрема всі види лісокористування, проведення рубок головного користування, а також усіх видів поступових і суцільних рубок. 
Охорона території Карпатського НІП покладається на службу охорони, яка входить до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України. На службу державної охорони Карпатського НІШ покладено повну відповідальність за додержання режиму території, а також за збереження, відтворення та раціональне використання природних комплексів у межах його території (п. 5.2 Положення). 
Основними завданнями служби охорони Парку є попередження та припинення порушень природоохоронного законодавства.
За приписами ст. 105 ЛК України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.
Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у, зокрема, незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.
Відповідно до ст. 107 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Відповідно до ст. 68 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації заподіяної навколишньому природному середовищу шкоди.
Статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.
При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування. 
Цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 914/669/22, від 24.01.2024 у справі № 907/449/22, від 12.09.2024 у справі №907/181/22, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17).
У постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 906/366/20 зазначено, що виявлення незаконної рубки лісу та відсутність безпосередньо у відповідача як особи, зобов`язаної здійснювати контроль за збереженням лісів, будь-якої інформації з приводу даного факту та своєчасного його виявлення свідчить про наявність вини відповідача щодо неналежної охорони лісу (бездіяльність), внаслідок чого скоєно незаконне вирубування лісу.
Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, а відповідачем не заперечується факт незаконної порубки дерева на земельній ділянці, що перебуває у його постійному користуванні.
Оскільки охорона і захист лісів є складовою частиною діяльності відповідача, сам факт незаконної рубки свідчить про неналежне виконання відповідачем обов`язку щодо здійснення заходів з охорони лісу. При цьому, не важливо хто саме здійснив незаконну рубку дерева та ким виявлено факт такої рубки.
Відповідач, як постійний лісокористувач, не дотримавши вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив самовільну порубку на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження не призначених для порубки дерев, не здійснив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, не запобіг порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, в результаті чого державним інтересам заподіяно матеріальну шкоду в сумі 963983, 04 грн.
Відтак, наявними у справі доказами у їх сукупності доведено склад правопорушення: (1) незаконної порубки дерева на відомчій відповідачу території, що свідчить про протиправність поведінки постійного лісокористувача; (2) шкоди, розмір якої доказово підтверджено; (3) причинно-наслідкового зв`язку шкоди з протиправною поведінкою відповідача, адже заподіяння збитків зумовлено невиконання ним обов`язку щодо здійснення заходів з охорони лісів від незаконних рубок. 
Відповідач не подав суду доказів, які б підтвердили, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що аргументи відповідача про те, що факт самовільної порубки дерев було виявлено безпосередньо інспектором з охорони природно-заповідного фонду Татарівського ПНДВ саме під час обходу, про що самостійно повідомлено правоохоронні органи, що свідчить про належне виконання відповідачем своїх посадових обов`язків; та аргументи відповідача, що по всій території встановлені інформаційні знаки, дороги перекриваються шлагбаумама, а графік роботи працівників парку з 8:00 до 17:00, у п`ятницю до 15:45; та відсутність даних про метрологічний нагляд вимірювального засобу, не спростовують факт наявності вини відповідача та його бездіяльності щодо незабезпечення належної охорони лісу.
У п.88 постанови від 13.05.2020 у справі №9901/93/19 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що згідно вимог частини другої ст.19, ст.63 і 86 Лісового кодексу України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09 серпня 2018 року та 19 вересня 2018 року у справах №909/976/17, №925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення шкоди, а доводи апелянта про недоведеність його протиправної бездіяльності відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні та необгрунтовані.

Щодо доводів скаржника про недоведеність розміру шкоди колегія суддів зазначає наступне.
Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства, зокрема, у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.
Частиною першою статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст.ст. 76-78 ГПК України докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.
За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду господарської справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у господарській справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.12.2022 у справі №477/2330/18.
Висновок експертизи, призначеної в межах кримінального провадження, оцінюється господарськими судами у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог статті 86 ГПК України, при цьому, сторони не позбавлені можливості надати суду докази на його спростування, клопотати перед судом про виклик у судове засідання експерта, який проводив експертизу тощо (постанови Верховного Суду від 11.03.2021 у справі №923/188/20 та від 05.03.2024 у справі №910/3374/23).
Узагальнюючи висновки щодо прийняття копії висновку експерта, складеного в рамках кримінального провадження, Верховний Суд у постанові від 05.03.2024 у справі №910/3374/23 вказав наступне:
- висновок експерта, складений в рамках кримінального провадження на виконання рішення органу досудового розслідування, є допустимим письмовим доказом у справі, за умови, що експерт є атестованим і попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок;
- копія висновку експерта має бути належним чином засвідчена;
- для прийняття копії висновку експерта не потрібно окремого дозволу слідчого чи вироку суду у кримінальному провадженні;
- цей доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює копію висновку експерта у сукупності з іншими доказами у справі;
- сторони мають право надати суду докази на спростування висновку експерта, клопотати про виклик експерта до суду; про призначення додаткової або повторної експертизи тощо.
На підтвердження заявленого до стягнення розміру збитків у цій справі прокурор подав суду висновок експерта за результатами проведення судово-екологічної експертизи, призначеної у кримінальному провадженні, відкритому за фактом незаконної рубки дерев.
У вказаному висновку зазначено, що судовий експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. 
Згідно ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» №4038-XII від 25.02.1994, судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Пункт 11.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5, визначає, що об`єктом інженерно-екологічної експертизи можуть бути матеріалізовані джерела інформації, зокрема, відображені у схемах, планах, фотографіях, протоколах та інших матеріалах справи. Вибір методики та способу проведення дослідження належить виключно до компетенції експерта ( п.1.4. Інструкції).
З поданих прокурором доказів вбачається, що розрахунок розміру шкоди здійснений судовим Експертом відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 10 травня 2022 №575 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд" та з врахуванням зафіксованих у кримінальному провадженні даних про діаметри зрізаних дерев та їх породи.
Такі дані відображені, зокрема, в складеному слідчим за участю представника відповідача протоколі огляду місця події, а також в службових записках, складених представниками відповідача.
Відповідачем не подано суду жодних доказів, які б підтверджували відсутність у осіб, якими складено наявний в матеріалах справи акт, повноважень чи спеціальних знань для здійснення відповідних замірів та складання такого акта, а також доказів, які б підтверджували невідповідність зафіксованих даних щодо діаметрів зрізаного дерева дійсним обставинам справи.
Отже, висновок експерта узгоджується із іншими доказами у справі, не суперечить їм та оцінюється судом в сукупності.
Відтак, доводи апелянта про недоведеність розміру шкоди відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні та необгрунтовані.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах “Ryabykh v.Russia” від 24.07.2003 року, “Svitlana Naumenko v. Ukraine” від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.04.2026 у справі №909/94/26 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.
Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

УХВАЛИВ :

1. Апеляційну скаргу Карпатського національного природного парку від 27.04.2026 (вх. №ЗАГС 01-05/1331/26 від 01.05.2026) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.04.2026 у справі №909/94/26 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
5. Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області. 

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.
Повний текст постанови складено 10.09.2026.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.