ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/1290/25 пров. № А/857/29096/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року (суддя Григорук О.Б. у м. Івано-Франківську) у справі № 300/1290/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Міністерства освіти і науки України про: визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає в не вжитті заходів по виправленню відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, про порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», позивачем у зв`язку з навчанням на денній формі, за освітнім рівнем - фаховий молодший бакалавр, спеціальність 072 - Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок, у Вищому навчальному закладі Університету економіки та права КРОК; зобов`язання відповідача вжити заходів щодо внесення до Єдиної державної електронної бази з питань освіти відомостей про відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», позивачем у зв`язку з навчанням на денній формі, за освітнім рівнем - фаховий молодший бакалавр, спеціальність 072 - Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок, у Вищому навчальному закладі Університету економіки та права КРОК.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 у справі № 300/1290/25 позов задоволено.
В подальшому позивача звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.
Додатковим рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року заяву задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.
Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване додаткове судове рішення в частині зменшення розміру витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Міністерства освіти і науки України повну суму витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 гривень.
Оскільки апеляційна скарга подана на додаткове рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інтсанції, що згідно договору № 60/24-03 про надання правничої допомоги від 13.12.2024, додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги № 60/24-03 від 13.12.2024, рахунку на оплату 2024120016 від 16.12.2024, рахунку на оплату 2025020015 від 15.02.2025, платіжної інструкції № E564-T457-MB39-16P3 від 16.12.2024, платіжної інструкції 2.96530207.1 від 19.02.2025, ордеру серії АТ № 1094341 від 26.02.2025, адвокат Крупей Станіслав Євгенійович, надав позивачу послуги відповідно до вказаних договору № 60/24-03 про надання правничої допомоги від 13.12.2024, додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги № 60/24-03 від 13.12.2024, вартістю 20 000,00 гривень.
Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як визначено статтею 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Частинами 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями частин 1-4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частин 5, 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Поряд з цим, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, потребують дослідження на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 вказав, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, що згідно договору № 60/24-03 про надання правничої допомоги від 13.12.2024, додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги № 60/24-03 від 13.12.2024, рахунку на оплату 2024120016 від 16.12.2024, рахунку на оплату 2025020015 від 15.02.2025, платіжної інструкції № E564-T457-MB39-16P3 від 16.12.2024, платіжної інструкції 2.96530207.1 від 19.02.2025, ордеру серії АТ № 1094341 від 26.02.2025, адвокат Крупей Станіслав Євгенійович, надав позивачу послуги відповідно до вказаних ддоговору № 60/24-03 про надання правничої допомоги від 13.12.2024, додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги № 60/24-03 від 13.12.2024, вартістю 20 000,00 гривень.
Суд першої інстанції вірно вказав, що розмір понесених позивачем витрат в сумі 20 000,00 грн. підтверджується належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України доказами. 
Разом з тим, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що вказана сума витрат не є співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Відтак, враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 гривень підлягає частковому задоволенню, та підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 (витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. 
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а додаткове рішення суду без змін. 
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року у справі № 300/1290/25– без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар