Справа № 161/7191/25 	Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/922/26  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Карпук А. К., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2026 року, 
В С Т А Н О В И В:
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2026 року, ухваленому у справі № 161/7191/25 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відмовлено в задоволенні позову повністю.
07 травня 2026 року суд з власної ініціативи ухвалив додаткове рішення у цій справі, яким доповнив заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2026 року у цій справі. Стягнув з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 понесені і документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 гривень.
Позивач АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу на вищевказане додаткове рішення. Вважає висновки суду помилковими. Зазначив, що суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, не врахував норми частини 1 ст. 246 ЦПК України. А беручи до уваги наявну заяву про ухвалення додаткового рішення, яка надійшла від представника відповідача та додані докази, можна зробити висновок, що всі вони виникли та були в наявності у сторони ще до закінчення судових дебатів, а саме до 30.03.2026, однак до матеріалів справи додані не були. В заяві про ухвалення додаткового рішення представник відповідача Огей Н. М. не навів підстав неможливості подання доказів до судових дебатів та не просив суд поновити строк на подачу таких доказів. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником відповідача Огей Н. М. тільки в квітні 2026 надано договір про надання правничої допомоги від 07.10.2025, додаток № 1 від 07.10.2025 до договору та звіт про виконання робіт від 22.04.2026, в якому час професійної правничої допомоги є очевидно завищеним, що свідчить про невідповідність суми судових витрат заявленої до стягнення. Просить скасувати додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2026 року та ухвалити нове, яким заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення у цій справі залишити без задоволення.
Відповідач ОСОБА_2 через представника адвоката Стецюка О. В. подала відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що 30 березня 2026 року відповідач ОСОБА_3 та її представник, адвокат Стецюк О.В., подали до суду спільну заяву про проведення судового засідання у їх відсутності, із змісту якої вбачається про намір подати докази щодо розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу у відповідності до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Судом достовірно встановлено, що копія рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2026 року була отримана представником відповідача 22 квітня 2026 року. Внаслідок чого, судом не приймалися до уваги твердження представника позивача про пропущення представником відповідача ОСОБА_3 , адвокатом Стецюком О.В., строку для подання до суду доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу. Звертаємо увагу, що до моменту отримання копії рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2026 року, відповідачу ОСОБА_3 та її представнику, адвокату Стецюку О.В., фактично був невідомий результат розгляду справи. 25 квітня 2026 року представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Стецюк О.В. подав до суду докази щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу на суму 20 000,00 гривень. Просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2026 року у цій справі залишити без задоволення, а додаткове рішення - залишити без змін. Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 всі понесені витрати, пов`язані з розглядом справи в апеляційній інстанції. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи в апеляційній інстанції становить 10000,00 гривень.
07.07.2026 до Волинського апеляційного суду надійшла заява позивач АТ КБ «Приватбанк» про зменшення витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції. Позивач в заяві вказує, що враховуючи те, що до заяви про ухвалення додаткового рішення не надано погодинних тарифів, належно підписаного акту надання послуг, подано заяву про ухвалення додаткового рішення з пропуском строку для її подання разом з доказами про надання правничої допомоги без вказання причин їх не подання до закінчення судових дебатів, то заява про ухвалення додаткового рішення у суді першої інстанції є необґрунтованою, а відтак не підлягає до задоволення повністю, тому апеляційна скарга банку є такою, що підлягає задоволенню повністю. У відзиві на апеляційну скаргу від 23.06.2026 представник відповідача просить стягнути з банку також витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції. Однак, в апеляційному суді представник відповідача фактично надав правничу допомогу лише у написанні відзиву на апеляційну скаргу, при цьому жодних доказів понесення таких витрат не надав суду. АТ КБ “ПриватБанк” просить суд відмовити у задоволенні стягнення витрат на правничу допомогу за розгляд у суді апеляційної інстанції. У разі, якщо суд прийде до висновку про підставність доводів зазначених у відзиві та прийме рішення відхилити повністю/частково апеляційну скаргу апелянта, то апелянт просить суд заявлений відповідачем/його представником розмір витрат на правничу допомогу у апеляційному суді зменшити відповідно до ст. 133, 137, 141 ЦПК України до 1 тис. грн.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справ.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіряючи законність і обґрунтованість додаткового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2026 року, ухваленому у справі № 161/7191/25 за позовною заявою АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відмовлено в задоволенні позову повністю. Рішення суду в повному обсязі складено 14 квітня 2026 року.
30 березня 2026 року відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Стецюк О.В. подали до суду спільну заяву про проведення судового засідання у їх відсутності, із змісту якої вбачається про намір подати докази щодо розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу у відповідності до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Копія рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2026 року була отримана представником відповідача 22 квітня 2026 року. 
До моменту отримання копії рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2026 року, відповідачу ОСОБА_3 та її представнику, адвокату Стецюку О.В., був невідомий результат розгляду справи.
25 квітня 2026 року представник відповідач ОСОБА_3 адвокат Стецюк О.В. подав до суду докази щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу на суму 20 000,00 гривень.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до заяви від 25.04.20226 про ухвалення додаткового рішення надано такі документи: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію ордеру; договір про надання правової допомоги від 07 жовтня 2025 року, укладений між ОСОБА_3 та адвокатом Стецюком О. В.; додаток № 1 від 07.10.2025 до договору про надання правової допомоги; звіт про виконання роботи від 22.04.2026 з зазначенням переліку виконаних робіт та затраченого адвокатом часу. 
Разом із першою заявою по суті (відзивом від 30.10.2025 на позовну заяву), відповідач ОСОБА_3 не подавала попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на професійну правничу допомогу. Відзив на позовну заяву, додаток до договору від 07.10.2025 не містить орієнтовного розрахунку витрат на правничу допомогу, зазначено тільки суму 20000,00 гривень. Таке зазначення не можна вважати попереднім (орієнтовним) розрахунком витрат на професійну правничу допомогу в розумінні статті 134 ЦПК України, оскільки відсутня деталізація типу правничих послуг, їх орієнтовна вартість та витрати часу представника, а договір від 07.10.2025 не передбачає фіксованої суми гонорару представника за виконання послуг у справі № 161/7191/25. 
Відповідно до п. 3.1. договору про надання правової допомоги від 07 жовтня 2025 року за надану правову допомогу передбачену даним договором, клієнт сплачує адвокату гонорар зазначений в додатку № 1.
В додатку № 1 до договору визначено, що за надану правову допомогу передбачену договором про надання правової допомоги від 07.10.2025, клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 20000,00 грн.
Пункт 3.2. договору встановлює, що клієнт здійснює оплату адвокату, вказану в п. 3.1. договору до 31.12.2025.
Доказів оплати відповідачем ОСОБА_3 адвокату Стецюку О. В. послуг з надання правової допомоги на підставі зазначеного договору, як це обумовлено у п. 3.2. договору про надання правової допомоги від 07 жовтня 2025 року (до 31.12.2025), матеріали справи не містять.
Додані відповідачем до заяви про ухвалення додаткового рішення докази, були в наявності у сторони ще до закінчення судових дебатів, а саме до 30.03.2026, однак до матеріалів справи додані не були. В заяві про ухвалення додаткового рішення представник відповідача Огей Н. М. не навів підстав неможливості подання доказів до судових дебатів та не просив суд поновити строк на подачу таких доказів.
У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 757/33206/22-ц зазначено, що «тлумачення частини першої статті 246 ЦПК України та частини восьмої статті 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. А у разі закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України (п`ять днів після ухвалення рішення суду), - також і поважні причини пропуску цього строку. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності, суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.».
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у пункті 154 рішення від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат ЄСПЛ зазначив, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має містити конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково.
У пункті 268 рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» за заявою № 19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд повинен враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Крім того, згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Звіт про виконання роботи від 22.04.2026 з зазначенням переліку виконаних робіт та затраченого адвокатом часу містить перелік з десяти усних консультацій тривалістю одна година кожна та одну консультацію тривалістю дві години, а також вивчення матеріалів справи тривалістю сім годин, підготовку відзиву тривалістю десять годин, участь в судових засіданнях. 
Час професійної правничої допомоги є очевидно завищеним. До заяви про ухвалення додаткового рішення не додано погодинних тарифів, належно підписаного акту надання послуг. Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів оплати за надану правову допомогу, як це передбачено договором про надання правової допомоги не надано, відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Відсутні підстави і для стягнення відповідачу ОСОБА_3 витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
На підставі викладеного, додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити.
Додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2026 року в цій справі скасувати.
В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_3 , поданої представником адвокатом Стецюком Олегом Васильовичем, про ухвалення додаткового рішення в цій справі, - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя 

Судді