Справа № 133/2241/22
Провадження №1-кп/132/148/26
Вирок
Іменем України
07 серпня 2026 року       м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді     ОСОБА_1 , 
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_2 ,
прокурора        ОСОБА_3 ,
обвинуваченої       ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калинівці Вінницької області кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022025230000175 від 02.08.2022, за обвинуваченням  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Комсомольське Козятинського району Вінницької області, громадянки України, офіційно непрацюючої, заміжньої, із середньою освітою, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі – КК України),
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
24.07.2022 о 22 год. 00 хв. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_2 , прийшли у гості до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який разом зі своє співмешканкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені особи усі разом вживали алкогольні напої.
Приблизно о 22 год. 45 хв. між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виникла бійка, під час якої ОСОБА_7 впав на ліжко, а ОСОБА_5 впав на нього. В цей час ОСОБА_4 , яка спостерігала за бійкою, розцінила ситуацію як таку, яка загрожує життю і здоров`ю її співмешканця. Діючи умисно, свідомо, в стані алкогольного сп`яніння, з метою спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_5 , ОСОБА_4 взяла зі столу кухонного ножа в праву руку та умисно завдала ОСОБА_5 два удари в спину зліва. 
В результаті дій ОСОБА_4 ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки, яке ускладнилось гемопневмотораксом та різану рану поперекової ділянки зліва.
Відповідно до висновку експерта №67 від 10.08.2022 проникаюче колото-різане поранення грудної порожнини за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
Різана рана в поперековій ділянці відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України – умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто, умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_4 вину у пред`явленому обвинуваченні визнала повністю, повідомила, що щиро кається у вчиненому.
Допитана засіданні обвинувачена ОСОБА_4 показала, що о годині 10-й чи 11-й ОСОБА_5 прийшов в гості. Був також ОСОБА_8 , з яким вона проживала в своїй хаті. Зараз їх усіх забрали на війну. Чи був ОСОБА_9 вона уже не пам`ятає. ОСОБА_10 був напідпитку, почав з нею сваритися. ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_7 головою. ОСОБА_11 почала виганяти ОСОБА_5 з хати, схопила ножа, який був у веранді. Він не йшов, став бешкетувати, тоді вона його вдарила ножем, скільки разів не пам`ятає, але не більше двох.
Потерпілий ОСОБА_5 , який 11.04.2025 з`явився в підготовче судове засідання, подав 11.04.2025 до суду письмову заяву з проханням розглядати справу без його присутності. У нього відсутні претензії будь-якого характеру до  ОСОБА_4 . Завдану шкоду йому відшкодовано, просив обвинувачену суворо не карати.
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за клопотанням прокурора та згодою обвинуваченої судом, на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням матеріалів, які характеризують її особу, щодо здійснених судових витрат, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів у цьому кримінальному провадженні. Роз`яснивши наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, суд переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, розгляд кримінального провадження проведено відносно обвинуваченої в межах пред`явленого їй обвинувачення. 
Дослідивши зібрані у справі докази в їхній сукупності, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої  ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто, умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, повністю доведена.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання, відповідно до ст.ст. 65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченої, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із положеннями ч. 1 ст. 121 КК України спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України це кримінальне правопорушення тяжким злочином.
В ході судового розгляду встановлено, що обставиною, яка згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання  ОСОБА_4 , є щире каяття.
Згідно зі ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Призначаючи покарання  ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке тяжким злочином, обставину, що пом`якшує покарання, визнання вини, та те, що згідно із характеристикою за місцем проживання обвинуваченої вона громадський порядок не порушувала, скарг від жителів села на неї не надходило, на обліку в лікаря нарколога та психіатра вона не перебуває, офіційно не працює, згідно із заявою потерпілого відшкодувала завдану йому шкоду, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вік обвинуваченої – 42 роки.
Також суд бере до уваги зміст досудової доповіді, складеної Хмільницьким районним відділом №2 Філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, згідно із якою ОСОБА_4 підтримує зв`язки з особами з антисоціальною поведінкою, веде антисоціальний спосіб життя. Ризик повторного вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення є високим, виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства та окремих осіб. На думку органу пробації застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою вправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснити без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Беручи до уваги наведені обставини щодо особи винної, ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання за спричинення потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження – умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто, вчинення, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, – у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає загальним засадам призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, з урахуванням поведінки обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, яка в судовому засіданні визнала вину, надала критичну оцінку своїм протиправним діям, відшкодувала завдану потерпілому шкоду, виказала готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою вину, зробивши належні висновки, запевнила, що стала на шлях виправлення, що свідчить про її щире каяття.
Беручи до уваги встановлені під час судового розгляду обставини, зокрема, те, що обвинувачена ОСОБА_4 щиро кається в скоєному, до кримінальної відповідальності притягується вперше, згідно із заявою потерпілого відшкодувала завдану йому шкоду, за місцем проживання обвинуваченої компрометуючі матеріали щодо неї відсутні, стала на шлях виправлення, тому, суд вважає, що виправлення її можливе без ізоляції від суспільства зі встановленням іспитового строку в порядку ст. 75 КК України.
Вирішуючи питання щодо звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, суд враховує зміст ч. 1 ст. 75 КК України, в якій зазначено, що суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Частиною 3 ст. 75 КК України передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Відповідно до частини четвертої цієї статті така тривалість може становити від одного до трьох років.
З врахуванням вищенаведених висновків, відповідно до положень ст. 75 КК України, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування основного призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на неї відповідно до ст. 76 КК України обов`язки. 
Вирішуючи питання про тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на обвинувачену, суд враховує обставини справи, зокрема, щодо тяжкості кримінального правопорушення та особи винної.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне встановити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю 1 рік з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 та п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).
Вирішуючи питання щодо речових доказів, суд керується вимогами ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Згідно із долученим до обвинувального акту реєстром матеріалів досудового розслідування та наданими прокурором суду і дослідженими в судовому засіданні матеріалами у цьому кримінальному провадженні постановою начальника СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області від 06.09.2022 визнано речовим доказом ніж з руків`ям коричневого кольору.
Ухвалою слідчого судді Козятинського районного суду Вінницької області від 09.09.2022 (справа №133/1966/22) у вказаному кримінальному провадженні накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме ніж з руків`ям коричневого кольору, який було вилучено з домоволодіння ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в АДРЕСА_1 , який постановлено передати на зберігання в кімнату зберігання речових доказів вказаного відділення поліції.
Враховуючи наведені положення кримінального процесуального закону, після набрання вироком законної сили вказаний речовий доказ необхідно знищити, скасувавши арешт цього майна.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, судові витрати відсутні.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 100, 368, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 75, пунктів 1, 2 частини 1 та пунктів 2, 3 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї такі обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).
Відповідно до частини 1 статті 165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Речовий доказ: ніж з руків`ям коричневого кольору після набрання вироком законної сили, – знищити, скасувавши арешт цього майна, накладений згідно із ухвалою слідчого судді Козятинського районного суду Вінницької області від 09.09.2022 (справа №133/1966/22).
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду з урахуванням обмежень, визначених ч. 2 ст. 394 КПК України. Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Калинівський районний суд Вінницької області.
Після проголошення вироку учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Копію вироку у день проголошення його резолютивної частини негайно вручити засудженому, прокурору та іншим учасникам судового провадження, а також не пізніше наступного дня надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Калинівського районного суду
Вінницької області         ОСОБА_13