Справа № 161/23237/25 | Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/1077/26 | Доповідач: Киця  С. I.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Карпук А. К., Матвійчук Л. В.,
секретар судового засідання Прядун Ю. В.,
з участю:
заявника ОСОБА_1 ,
представника заявника адвоката Мухи В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Луцької міської ради, за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Мухою Василем Івановичем, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:
Заявник  ОСОБА_1 в листопаді 2025 року звернувся в суд із заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. Заяву мотивовано тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2021 розірваний шлюб між ним та ОСОБА_2 . Під час перебування у шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 з 01.07.2019 змінила місце проживання та виїхала на роботу за кордон та ймовірно проживає і працює в російській федерації. Їхня спільна дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні. Колишня дружина з сім`єю та з дочкою не спілкується, участі у вихованні і утриманні дитини не бере, матеріальної допомоги не надає. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.02.2021 з ОСОБА_2 на його користь стягуються аліменти на утримання їхньої спільної дочки. Зазначає, що встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини необхідно йому для захисту прав та інтересів дочки і оформлення відстрочки від призову під час мобілізації. Просить встановити факт, що він самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2026 року в задоволенні заяви відмовлено.
Заявник ОСОБА_1 через представника адвоката Муху В. І. подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає його незаконним, постановленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд допустив неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Вказує, що заявником не ставилось питання про позбавлення матері батьківських прав, для встановлення факту самостійного виховання закон не вимагає доведення умисного ухилення другого з батьків від виконання батьківських обов`язків. У постанові Верховного Суду від 02 квітня 2025 року у справі № 127/3622/24 сформульований висновок про те, що в умовах воєнного стану факт самостійного виховання дитини може бути встановлений судом за відсутності спору між батьками щодо виховання та утримання дитини. Чинне законодавство не ставить можливість встановлення такого юридичного факту у залежність від попереднього отримання відмови органу державної влади чи необхідності доведення фактичного порушення права. Суд залишив поза увагою відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. Відповідно до зазначеної інформації ОСОБА_2 виїхала за межі України 15 січня 2020 року через міжнародний пункт пропуску “Бачівськ” та після цього на територію України не в`їжджала. Рішення суду не відповідає критерію внутрішньої узгодженості мотивувальної частини. У рішенні суд зазначив, що дитина проживає разом із батьком, батько займається її вихованням та забезпеченням, мати участі у вихованні не бере, але дійшов до висновку про відсутність підстав для встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. Суд безпідставно ототожнив сплату аліментів із вихованням дитини, не врахував принципу забезпечення найкращих інтересів дитини та безпідставно відмовив у заслуховуванні думки дитини. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 та встановити факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заявник ОСОБА_1 , представник ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені. Інші учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явились, представник виконавчого комітету Луцької міської ради подав заяву про розгляд справи без участі представника.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про відмову в її задоволенні.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України і не є вичерпним.
В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2021 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.02.2021 з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів та копіями квитанцій.
У довідці КЗ ЗОШ «Луцький ліцей №23 Луцької міської ради» № 01-05/120 від 13.08.2025 зазначено, що ОСОБА_4 проживає разом з батьком ОСОБА_1 , який займається її вихованням та забезпеченням. Мати ОСОБА_2 з сім`єю не проживає, в організації освітнього та виховного процесу дочки участі не бере. 
Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому  з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Сімейним Кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15  СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане  з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
За п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” не підлягають призову на військову службу під час мобілізації (мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації) військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
З матеріалів справи не встановлено існування спору між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо місця проживання, спілкування та виховання дочки. Надані заявником докази свідчать про проживання дитини з батьком, але не можуть розцінюватися як самостійне, одноособове виховання і утримання дитини батьком.
Суд апеляційної інстанції констатує, що кінцевою метою заявника є реалізація права на відстрочку. Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання за заявником соціально-правового статусу, а заінтересовані особи у цій справі не є тим суб`єктом, чиї дії порушують право заявника на реалізацію цієї соціальної гарантії та не мають жодного відношення до її забезпечення. 
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Подібні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 № 201/5972/22.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що для підтвердження самостійного виховання та утримання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері дитини обмежується або припиняється. 
У цій справі не встановлено обставин, які свідчать, що мати дитини не здатна виконувати свої батьківські обов`язки чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно дитини. Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення матері від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено. Проживання матері окремо від дочки не свідчить про те, що лише батько виховує та утримує дитину. У суду відсутні підстави для заслуховування думки дитини, виходячи з предмету заяви.
Крім того, судове рішення у цивільній справі не може ухвалюватися з метою штучного створення преюдиційних фактів для публічно-правових відносин або спрощення порядку виконання чинних адміністративних процедур, оскільки суди не повинні ставати інструментом для невиконання чи неналежного оформлення публічних обов`язків учасниками цивільного обороту (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 04.03.2026 у справі № 381/95/25). 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Мухою Василем Івановичем, залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2026 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 вересня 2026 року.

Головуючий – суддя 

Судді