ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 300/5085/24 пров. № А/857/18480/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року (суддя Бобров Ю.О., ухвалене в м. Івано-Франківськ) у справі № 300/5085/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Шевченко Н.П. в інтересах ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – відповідач) про визнання дій протиправними щодо неврахування у подвійному розмірі періоду роботи з 20.04.2005 по 01.07.2021 та зобов`язання здійснити з 02.11.2023 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням до коефіцієнту страхового стажу у подвійному розмірі вказаний період.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивач звернулась до відповідача із проханням зарахувати у подвійному розмірі до її страхового стажу період роботи у закладі з небезпечними збудниками хвороб з 20.04.2005 по 01.07.2021, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із незарахуванням даного стажу при призначенні пенсії. Однак, пенсійним органом було відмовлено позивачу у здійсненні даного перерахунку, оскільки чинне законодавство не передбачає зарахування стажу роботи у психіатричних закладах у подвійному розмірі після 01.01.2004. Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року позов задоволено повністю. 
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо зарахування стажу роботи ОСОБА_1 з 20.04.2005 по 01.07.2021 у інфекційному закладі (відділеннях) охорони здоров`я у подвійному розмірі, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі період роботи з 20.04.2005 по 01.07.2021 у інфекційному закладі (відділеннях) охорони здоров`я, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 02.11.2023 ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, із урахуванням зарахованого стажу та раніше виплачених сум. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове про відмову в задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції поданий не був.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, позивач знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 02.11.2023 отримує пенсію за віком.
В квітні 2024 позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, у якій просила перерахувати розмір її пенсії, зарахувавши до страхового стажу у подвійному розмірі період її роботи у закладі охорони здоров`я з небезпечними збудниками хвороб з 20.04.2005 по 01.07.2021.
До заяви позивачем було долучено довідку від 13.12.2023 №1637/01-19, видану КНП «Івано-Франківський обласний фтизіопульмонологічний центр Івано-Франківської обласної ради», відповідно до якої ОСОБА_1 20.04.2005 по 01.07.2021 працювала в Івано-Франківському обласному дерматовенерологічному диспансері (реорганізований в КНП «Івано-Франківський обласний фтизіопульмонологічний центр Івано-Франківської обласної ради», а робота за цей період дає право на подвоєння стажу згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Листом від 20.04.2024 відповідач повідомив позивача, що статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено зарахування в подвійному розмірі стажу роботи особам, які працювали в психіатричних закладах охорони здоров`я до 01.01.2004 (дата введення в дію Закону України №1058), після 01.01.2004 зарахування стажу в подвійному розмірі не передбачено.
Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на захист своїх прав і свобод у суді, а також на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі – Закон України №1058).
Відповідно до ст. 24 Закону України №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України №1058 набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (надалі – Закон України №1788).
Відповідно до ст. 62 Закону України №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було досліджено трудову книжку позивача від НОМЕР_1 та встановлено періоди роботи ОСОБА_1 , зокрема, з 20.04.2005 по 01.07.2021 на посаді медичної сестри фізкабінету (конусультативно-діагностичного відділення) в Івано-Франківському обласному дерматовенерологічному диспансері (реорганізований в КНП «Прикарпатський клінічний шкірно-венерологічний центр Івано-Франківської обласної ради» та КНП «Івано-Франківський обласний фтизіопульмонологічний центр Івано-Франківської обласної ради». 
Відповідно до довідки від 13.12.2023 №1637/01-19, видану КНП «Івано-Франківський обласний фтизіопульмонологічний центр Івано-Франківської обласної ради», ОСОБА_1 з 20.04.2005 по 01.07.2021 працювала в Івано-Франківському обласному дерматовенерологічному диспансері (реорганізований в КНП «Прикарпатський клінічний шкірно-венерологічний центр Івано-Франківської обласної ради» та КНП «Івано-Франківський обласний фтизіопульмонологічний центр Івано-Франківської обласної ради». Також у вказаній довідці зазначено, що вона на посаді медсестри працювала із збудниками хвороб, таких як сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорія, короста та демодекоз, які віднесені до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб (затвердженого наказом МОЗ від 19.07.1995 №133), що дає право на врахування вищезазначеного періоду роботи у пільговому обчисленні, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
За правилами ст. 60 Закону України №1788 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Суд першої інстанції вірно вказав, що станом на день звернення позивачки до органу Пенсійного фонду України із заявою про проведення перерахунку пенсії положення ст. 60 Закону №1788 в частині, що стосується пільг по обчисленню стажу за роботу в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, залишилися без змін, отже, норми чинного законодавства, що регулюють питання пенсійного забезпечення, передбачають пільгове (в подвійному розмірі) обчислення страхового стажу за роботу в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я.
Відповідно до Наказу МОЗ України від 19.07.1995 року «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитичних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб» розробленого на виконання ст. 28 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорія, короста та демодекоз, відносяться до небезпечних інфекційних хвороб.
Тому, заклад охорони здоров`я у якому працювала позивач безпосередньо проводив дослідження з живим збудником небезпечних інфекційних захворювань, що згідно з наказом МОЗ України відноситься до особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, отже, така робота зараховується до стажу в подвійному розмірі згідно статті 60 ЗУ “Про пенсійне забезпечення”. 
Крім того, згідно із пунктом 1 частини 1 статті 1 Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-III, інфекційні хвороби – розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
Згідно ст. 7 Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. У разі якщо перебіг інфекційної хвороби легкий, а епідемічна ситуація в осередку інфекційної хвороби благополучна, лікування такого хворого під систематичним медичним наглядом може здійснюватися амбулаторно, крім випадків, передбачених статтями 22, 27 і 31 цього Закону.
Слід зазначити, що Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №909 від 4 листопада 1993 року (далі – Перелік), визначені заклади і установи охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Відповідно до розділу 2 Переліку, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів мають право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.
Так само, розділом 2 Переліку до закладів охорони здоров`я відносяться: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
Із роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України № 05.03-18-54/973 від 27.01.2010 року слідує, що інфекційний заклад (відділення) – це заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.
Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов до мотивованого висновку про те, що КНП «Івано-Франківський обласний фтизіопульмонологічний центр Івано-Франківської обласної ради» як лікарняний заклад призначений для лікування гострих інфекцій і в розумінні змісту ст. 60 Закону України № 1788 є інфекційним закладом охорони здоров`я. 
Спростовуючи твердження відповідача про неможливість зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі періоду роботи позивача у інфекційному закладі (відділеннях) охорони здоров`я після 01.01.2004, суд першої інстанції вірно звернув увагу на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17, від 22.12.2021 у справі №688/2916/17 від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, від 27 квітня 2023 року в справі № 160/14078/22. 
Суд також зазначив, що у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом №1058 та Законом №1788 вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788 був прийнятий раніше за Закон №1058. 
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.
Частиною 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, що позивач у зв`язку з досягненням 60-річного віку, 18.01.2024 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, яку позивачу призначено з 02.11.2023. 
Отже, незарахування відповідачем до стажу позивача у подвійному розмірі періоду роботи в інфекційному закладі (відділеннях) охорони здоров`я з 20.04.2005 по 01.07.2021 не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправним.
Відтак суд дійшов обґрунтованого висновку, що з дати призначення пенсії позивачу протиправно не було враховано спірний стаж у подвійному розмірі, а тому саме з 02.11.2023 слід здійснити відповідний перерахунок пенсії. 
За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов до мотивованого висновку, що з метою забезпечення належного та ефективного відновлення порушених прав позивача на відповідне пенсійне забезпечення слід позовні вимоги задовольнити шляхом визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо зарахування з 02.11.2023 стажу роботи позивача з 20.04.2005 по 01.07.2021 у інфекційному закладі (відділеннях) охорони здоров`я у подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоду її роботи з 20.04.2005 по 01.07.2021 у інфекційному закладі (відділеннях) охорони здоров`я у подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок та виплату їй пенсії з 10.08.2023 із урахуванням раніше виплачених сум.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія апеляційного суду.
Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 308,311,315,316,321,328 КАС України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року в справі № 300/5085/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя | | І. І. Запотічний
судді | | О. І. Довга
| | Т. І. Шинкар