ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року 
м. Київ

справа №140/8413/25
адміністративне провадження № К/990/20530/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Бившевої Л.І.,  Хохуляка В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року (головуючий суддя Запотічний І.І., судді: Довга О.І., Шинкар Т.І.) у справі №140/8413/25 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, 
ВСТАНОВИВ:
28 липня 2025 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі також - відповідач, ГУ ДПС у Волинській області) про скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Волинській області від 21 жовтня 2024 року №0292070705, №0292100705. 
Волинський окружний адміністративний суд ухвалою від 25 вересня 2025 року позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, залишив без розгляду, з підстав пропуску строку звернення до суду, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки шестимісячний строк звернення до суду для оскарження спірних рішень розпочався 23 жовтня 2024 року та закінчився 23 квітня 2025 року. Суд першої інстанції встановив, що на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зазначена дата вручення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень адресату - 26 жовтня 2024 року. З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що зазначене поштове відправлення було отримане позивачем, про що свідчить власноручний підпис, проставлений у відповідній графі повідомлення. При цьому суд зауважив, що адреса на яку контролюючим органом відправлено даний лист із податковими повідомленнями-рішеннями відповідає зареєстрованій ФОП ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Тому, саме з цього моменту (23 жовтня 2024 року - якщо вважати з дати отримання податкових повідомлень-рішень в Електронному кабінеті; 27 жовтня 2024 року - якщо вважати з дня отримання податкових повідомлень-рішень поштою) слід пов`язувати початок відліку строку звернення до суду із цим позовом. 
Тоді як до суду з цим позовом позивач звернувся лише 28 липня 2025 року, а відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду. 
При цьому, суд першої інстанції також зауважив, що наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду, аргументи (як-то: отримання податкових повідомлень-рішень лише 14 липня 2025 року на адвокатський запит) не доводять поважності пропуску строку звернення до суду.
Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 01 квітня 2026 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнив. Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду скасував та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційний суд визнав поважними підстави пропуску строку звернення до суду, констатувавши про те, що до рекомендованого поштового відправлення №0600975273927 не додано опису вкладених документів, які надсилались, внаслідок чого неможливо встановити той факт, що саме цим поштовим відправленням на адресу позивача направлено податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області №0292070705, №0292100705 прийняті 21 жовтня 2024 року. Також суд апеляційної інстанції визнав безпідставними доводи контролюючого органу про те, що спірні податкові повідомлення-рішення були надіслані позивачу в його Електронний кабінет та отримані ним 22 жовтня 2024 року о 12 год. 08 хв, про що свідчить квитанція про доставку документів в Електронний кабінет, оскільки, за твердженням апеляційного суду, з цієї квитанції також неможливо встановити надіслання позивачу саме податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Волинській області №0292070705, №0292100705, які прийняті 21 жовтня 2024 року.
Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції відповідач (Головне управління ДПС у Волинській області) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року з підстав, наведених в касаційній скарзі.
Підставою касаційного оскарження судового рішення у цій справі є пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України - суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах у постанові від 19 червня 2025 року у справі №420/35627/23, відповідно до якого документи вважаються належним чином врученими платнику податків: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Зокрема, в цій постанові Верховний Суд підтвердив правомірність дій податкового органу щодо надсилання кореспонденції платнику рекомендованим листом з повідомлення про вручення, зазначивши про те, що податковий орган не зобов`язаний зазначати в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення реквізитів документа, що надсилається. 
Обґрунтовуючи ці доводи, відповідач посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі якого Верховний Суд ухвалою від 22 червня 2026 року відкрив касаційне провадження у справі з метою перевірки вищенаведених доводів скаржника. 
Правом на подання відзиву на касаційну скаргу позивач не скористався, що не перешкоджає її касаційному перегляду. 
Верховний Суд, обговоривши доводи касаційної скарги, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги. 
Спірним у цій справі є питання додержання позивачем строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, у разі, коли платником податків не проводилася процедура адміністративного оскарження таких рішень як досудового порядку вирішення спору, а відтак, саме в межах цього питання і здійснюється касаційний перегляд судового рішення у цій справі.
Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені у нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обрахунку його початку, але й природу спірних правовідносин, з приводу захисту прав, свобод та інтересів у яких особа звертається до суду. 
Різниця природи рішень контролюючого органу (щодо нарахування грошових зобов`язань або інші рішення) об`єктивно здатна впливати та зумовлювати різницю у підходах щодо встановлення строків звернення до суду про їхнє оскарження.
Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України. 
Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах. Водночас, вона передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами. 
Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права у судовому порядку, є Податковий кодекс України.
Статтею 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Пунктом 102.2 статті 102 ПК України визначені випадки, коли грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.
Таким чином, пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20 сформулював наступний правовий висновок: «Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 липня 2025 року у справі № 500/2276/24 також вирішувала питання визначення строку звернення до суду із позовом про оскарження податкового повідомлення-рішення та за наслідками аналізу норм Податкового кодексу України у взаємозв`язку з нормами Кодексу адміністративного судочинства України виснувала, що в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень/дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень:
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);
2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 Податкового кодексу України).
Таким чином, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (без використання процедури досудового вирішення спору) становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Стаття 123 КАС України встановлює наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Зокрема, частиною третьою цієї статті визначено, що в разі якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість пропущеного строку; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про поновлення строку звернення до суду, позивач вказав про те, що ОСОБА_2 не отримував оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Зазначив, що про порушення свого права позивач дізнався лише 14 липня 2025 року (з відповіді на адвокатський запит, до якої відповідачем було долучено оскаржувані податкові повідомлення-рішення), а тому відлік строку звернення до суду позивач пов`язував саме з цією датою. Тому, на переконання позивача, шестимісячний строк необхідно обраховувати саме з цієї дати (14 липня 2025 року). 
Суд першої інстанції зазначив, що на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зазначена дата вручення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень адресату - 26 жовтня 2024 року. З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що зазначене поштове відправлення було отримане позивачем, про що свідчить власноручний підпис, проставлений у відповідній графі повідомлення. При цьому суд зауважив, що адреса на яку контролюючим органом відправлено даний лист із податковими повідомленнями-рішеннями відповідає зареєстрованій ФОП ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції, дійшов висновку, що шестимісячний строк звернення до суду слід обраховувати саме з 27 жовтня 2024 року - якщо вважати з дати отримання податкових повідомлень-рішень рекомендованим листом; з 23 жовтня 2024 року - якщо вважати з дня отримання податкового повідомлення-рішення в Електронному кабінеті, тоді як до суду з даним позовом позивач звернувся лише 28 липня 2025 року. 
Проте як вбачається з рішення суду апеляційної інстанції, апеляційний суд визнав поважними підстави пропуску строку звернення до суду, констатувавши про те, що до рекомендованого поштового відправлення №0600975273927 не додано опису вкладених документів, які надсилались, внаслідок чого неможливо встановити той факт, що саме цим поштовим відправленням на адресу позивача направлено податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області №0292070705, №0292100705 прийняті 21 жовтня 2024 року. Також суд апеляційної інстанції визнав безпідставними доводи контролюючого органу про те, що спірні податкові повідомлення-рішення були надіслані позивачу в його Електронний кабінет та отримані ним 22 жовтня 2024 року о 12 год. 08 хв, про що свідчить квитанція про доставку документів в Електронний кабінет, оскільки, за твердженням апеляційного суду, з цієї квитанції також неможливо встановити надіслання позивачу саме податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Волинській області №0292070705, №0292100705, які прийняті 21 жовтня 2024 року.
Пункт 58.3 статі 58 ПК України встановлює, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Стаття 42 ПК України унормовує питання листування платників податків та контролюючих органів.
Пункт 42.1 статті 42 ПК України встановлює, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
За правилами абзаців першого, другого пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
Суд першої інстанції встановив, що у матеріалах цієї справи містяться рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення щодо направлення позивачу спірних податкових повідомлень-рішень (а.с.45). У графі «розписка в одержанні» проставлено прізвище « ОСОБА_1 »
Слід зазначити, що спірні податкові повідомлення-рішення направлялись на адресу: АДРЕСА_1 .
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 45.1 статті 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Протягом судового розгляду справи позивач не наводив доводів про зміну своєї податкової адреси.
У постанові від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18 Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
У цій же постанові Судова палата виснувала, що обов`язку контролюючого органу щодо направлення платнику податків, зокрема податкового повідомлення - рішення у спосіб, визначений статтями 42, 58 Податкового кодексу України, кореспондує також і обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції.
Враховуючи викладене, доводи позивача про неотримання податкових повідомлень-рішень від 21 жовтня 2024 року є незмістовними, оскільки у випадку направлення означених рішень на актуальну податкову адресу ОСОБА_1 (незмінність якої станом на час здійснення такого направлення позивачем не заперечується і не спростовується) та з моменту проставлення поштовим оператором відповідної відмітки про вручення адресату поштового відправлення спірні податкові повідомлення-рішення вважаються врученими платнику податків.
При цьому Суд зауважує, що Правила надання послуг поштового зв`язку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила № 270), а також норми податкового законодавства не встановлюють вимог до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення в частині зазначення реквізитів документа (документів), що надсилається.
Аналогічні висновки сформовані Верховним Судом в постановах від 29 квітня 2025 року у справі №420/35624/23, від 06 квітня 2026 року у справі № 480/6307/25.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи позивача щодо відсутності доказів надсилання поштового відправлення з оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями. 
Відтак, незважаючи на нечіткість (неточність) визначеної судом першої інстанції дати початку відліку строку звернення до суду із цим позовом, в будь-якому випадку, чи то 23 жовтня 2024 року, чи то 27 жовтня 2024 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з тих підстав, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання верховенства права, а точніше, одного з його елементів - правової визначеності.
Слід зазначити, що суд першої інстанції надав належну оцінку наведеним позивачем підставам поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду та не зазначено об`єктивних, непереборних обставин, що перешкоджали йому скористатися правом на звернення у встановлений законом строк, що є підставою для залишення позову без розгляду.
Поряд із цим, в рамках даних правовідносин Верховний Суд не може оминути увагою ту обставину, що на момент касаційного перегляду у справі Волинський окружний адміністративний суд 22 червня 2026 року ухвалив рішення по суті, яким позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнив, яке не було предметом касаційного оскарження. 
Однак, Верховний Суд позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку законності і обґрунтованості зазначеному рішення. 
За таких обставин висновок Верховного Суду щодо відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду не може тлумачитися як вирішення питання про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції від 22 червня 2026 року, ухваленого по суті спору, оскільки таке рішення може бути перевірене лише у встановленому процесуальним законом порядку за умови його належного оскарження. 
З метою недопущення процесуальної колізії, за якої одночасно існуватимуть два взаємовиключні судові рішення, а саме: рішення суду першої інстанції, ухвалене за результатами розгляду справи по суті, та судове рішення, яким після скасування постанови суду апеляційної інстанції буде залишено в силі ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, колегія суддів вважає постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки існування двох протилежних судових рішень суперечитиме принципам правової визначеності та послідовності судового процесу. 
Колегія суддів звертає увагу, що при оскарженні рішення суду першої інстанції від 22 червня 2026 року, відповідач не позбавлений процесуального права повторно посилатися на пропуск позивачем строку звернення до суду та наводити відповідні доводи на їх підтвердження, оскільки такі аргументи стосуються дотримання позивачем передумов реалізації права на судовий захист і підлягають перевірці судом апеляційної інстанції в межах доводів апеляційної скарги. 
З огляду на викладене та враховуючи наявність рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 червня 2026 року, яким позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень вирішено по суті спору, колегія суддів вважає, що вказані обставини є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення. 
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року у справі №140/8413/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді | В.П. Юрченко Л.І. Бившева   В.В. Хохуляк