ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

7 липня 2026 року      м. Чернівці  справа № 717/1249/25
провадження№22-ц/822/825/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.
секретар Черновська А.К.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2026 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, 

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.
Позов обґрунтовано наступним. На підставі свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
11.08.2024 року ОСОБА_1 був виявлений факт затоплення належної йому квартири відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується Актом обстеження вказаної квартири від 12 серпня 2024 року.
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 30.12.2024 року №247/24-29, вартість завданої матеріальної шкоди внаслідок затоплення квартири становить 19667 грн., тому просив стягнути на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 19667 грн. та витрати за експертизу в розмірі 15 448 грн. 51 коп. та 154 грн. 49 коп. комісії за проведену оплату.
Також вказував, що на час звернення до суду поніс фактичні витрати на придбання конструкційних матеріалів для ремонту меблів у сумі 6 452 грн. 56 коп., тому просив стягнути з відповідача на його користь вказану суму.
Зазначив, що він є пенсіонером, людиною похилого віку, з ним проживає його син ОСОБА_3 , який є співвласником квартири та особою з інвалідністю з дитинства першої групи, потребує постійного догляду. Внаслідок затоплення квартири ОСОБА_3 перебував вдома, бачив все на власні очі та в силу своєї хвороби на ДЦП він пересувався у квартирі по підлозі та сильно злякався. Позивач вказував, що отримав додаткові навантаження при догляді за сином, адже змушений був постійно переносити сина по квартирі.
Просив стягнути з ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень. 
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп. та витрати з надання правничої допомоги адвоката у розмірі 12 679 грн. 75 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в розмірі 4 916,75грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 391,70грн. судового збору, 4 996,05грн. витрати на проведення будівельно-технічної експертизи, витрат на комісію з проведення оплати за проведення будівельно-технічної експертизи – 49 грн 96 коп., витрат з надання правничої допомоги адвоката 4 100 грн. 63 коп.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2026 року в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4916, 75 грн., невірно застосував ст.369 ЦК України (розпорядження майном), оскільки у даних правовідносинах позивач ОСОБА_1 , як співвласник має право захищати усе спільне майно, а не лише свою частку, тому суд мав застосувати ст.391 ЦК України.
Вказує, що помилковими є висновки суду, що позивач має право на відшкодування шкоди лише в межах своєї частки у праві спільної сумісної власності, оскільки при затопленні шкода завдана всьому об`єкту - квартирі, який є єдиний і неподільний.
Зазначає, що після смерті співвласників їх права переходять до спадкоємців, зокрема і право на захист майна.
Вважає, що суд порушив принцип повного відшкодування відповідно до ст.1166 ЦК України, так як шкода відшкодовується в повному обсязі. 
Окрім того, вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на придбання конструкційних матеріалі та витрат на пальне, посилаючись на відсутність додаткових розрахунків та неможливість встановлення їх необхідності, оскільки подані позивачем товарні чеки та замовлення №2110 та №1130 підтверджують факт придбання матеріалів, необхідних для відновлення пошкодженого майна, що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із залиттям квартири, а витрати на пальне є похідними витратами, безпосередньо пов`язаними із усуненням недоліків затоплення квартири та відновлення майна.
ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що подані позивачем докази – Акт обстеження квартири та Висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи не підтверджують позовних вимог та спростовують вину відповідача у залитті квартири.
На обґрунтування цього, посилається на помилки допущені в Акті обстеження квартири - невірну дату, номер квартири та причину залиття квартири.
Вказує, що свідки - члени комісії, допитані в суді, не підтвердили, що причиною затоплення був тріснутий фільтр води у квартирі відповідача.
Зазначає, що суд не взяв до уваги, що Акт обстеження квартири був складений у березні 2025 року, тобто через 7 місяців від події та у відсутності відповідача та всіх членів комісії. Ні 12 серпня 2024 року, ні пізніше не обстежували квартиру відповідача та не встановлювали причини залиття квартири.
Дані обставини вважає такими, що спростовують його вину у затопленні квартири позивача.
Зазначає, що висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи є сумнівним, оскільки зазначене у ньому не відповідає акту обстеження квартири та в самому висновку відсутня узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертного дослідження.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом 
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане 14 грудня 1998 року, квартира АДРЕСА_2 належить в рівних частках на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 є сином позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження. Також він є інвалідом з дитинства, йому присвоєна 1 група інвалідності.
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12 листопада 2021 року.
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29 листопада 2021 року.
Згідно Витягу № 352 про зареєстрованих у житловому приміщенні, станом на 22 серпня 2024 року у квартирі позивача зареєстрований позивач та його сини: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .
18 листопада 2022 року була зареєстрована спадкова справа за померлою ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі.
Згідно Інформації з Державного реєстру на нерухоме майно власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , є ОСОБА_2 . 
Згідно Акту обстеження квартири за адресою АДРЕСА_2 , складеного комісією в складі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , виявлено пошкодження стін, стелі, ліжка, налічника, підлоги, ламінату, письмового стола, шафи, дверного полотна; причиною залиття квартири є тріснутий фільтр тонкої очистки холодної води у квартирі АДРЕСА_4 , власником якого є ОСОБА_2 . У вказаному акті містяться підписи позивача та відповідача про ознайомлення зі змістом вказаного акту.
Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 247/24-29 від 30 грудня 2024 року вартість завданої матеріальної шкоди внаслідок затоплення квартири за адресою: АДРЕСА_2 , становить 19 667 грн. з ПДВ.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційні скарги, апеляційний суд зазначає наступне. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, суд першої інстанції встановив, що затоплення квартири позивача відбулось з вини відповідача ОСОБА_2 та сума завданих матеріальних збитків становить 19 667 грн.
Водночас суд дійшов висновку, що позивач не є одноосібним власником квартири, оскільки вона перебуває у спільній сумісній власності з іншими членами сім`ї. При цьому двоє співвласників померли, а позивач не прийняв спадщину після їх смерті. Крім того, ще один співвласник син позивача ОСОБА_3 є співвласником вказаної квартири, однак він не є співпозивачем у вказаній цивільній справі, ним жодних вимог до ОСОБА_2 не заявлялось. З огляду на зазначене суд вважав за необхідне стягнути на користь позивача лише від загального розміру матеріальної шкоди.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що залиття квартири позивача відбулось з вини відповідача і сума завданих збитків становить 19 667 грн, однак висновок суду щодо обмеження розміру відшкодування однією четвертою частиною встановлених збитків колегія суддів вважає помилковим, не погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).
У пункті 8 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У  разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини На це звернув увагу Верховний Суд в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 753/15095/17. 
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Виходячи із визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року у справі № 263/14437/19 вказано, що за встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. 
У справі, що переглядається встановлено, що 11 серпня 2024 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_2 . Залиття відбулось внаслідок халатного відношення до сантехнічного обладнання в квартирі по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_2 , що підтверджується Актом обстеження квартири за адресою АДРЕСА_2 , складеного комісією в складі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . За результатами обстеження квартири виявлено пошкодження стін, стелі, ліжка, налічника, підлоги, ламінату, письмового стола, шафи, дверного полотна; причиною залиття квартири є тріснутий фільтр тонкої очистки холодної води у квартирі АДРЕСА_4 , власником якого є ОСОБА_2 . 
Згідно Акту обстеження квартири за адресою АДРЕСА_2 , складеного комісією в складі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , виявлено пошкодження стін, стелі, ліжка, налічника, підлоги, ламінату, письмового стола, шафи, дверного полотна; причиною залиття квартири є тріснутий фільтр тонкої очистки холодної води у квартирі АДРЕСА_4 , власником якого є ОСОБА_2 . У вказаному акті містяться підписи позивача та відповідача про ознайомлення зі змістом вказаного акту.
Доводи апеляційної скарги відповідача, що акт не є належним та допустимим доказом у справі, зводяться до незгоди із письмовими доказами, оцінка яким надана судом першої інстанцій. Разом з цим слід вважати, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах. 
У судовому засіданні суду першої інстанції, свідки – члени комісії, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання підтвердили, що у квартирі позивача ОСОБА_1 12 серпня 2024 були наявні пошкодження внаслідок залиття водою.
У своїй апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 на спростування своєї вини посилається на неточності допущені в Акті обстеження квартири - невірну дату, номер квартири та причину залиття квартири, однак ці доводи є безпідставними.
З матеріалів справи вбачається, що обстеження квартири АДРЕСА_2 було проведено 12 серпня 2024 року, причиною залиття квартири АДРЕСА_5 є лопнувший фільтр тонкої очистки води, квартири АДРЕСА_4 , власником якого є ОСОБА_2 .
Вказаний акт підписаний усіма членами комісії, позивачем, а також відповідачем, який був ознайомлений із його змістом та не висловив зауважень чи заперечень щодо зафіксованих у ньому обставин. 
Відповідачем не надано жодного належного і допустимого доказу, який би підтверджував іншу причину залиття квартири позивача або відсутність його вини у заподіянні шкоди. 
Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність вини відповідача у спричиненні шкоди позивачу.
Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 247/24-29 від 30 грудня 2024 року вартість завданої матеріальної шкоди внаслідок затоплення квартири за адресою: АДРЕСА_2 , становить 19 667 грн. з ПДВ.
Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 про те, що висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи є неналежним та не допустимим доказом, оскільки не відповідає Акту обстеження та містить суперечності.
У судовому засіданні суду першої інстанції під присягою була допитана судовий експерт ОСОБА_10 , яка пояснила суду, що через значне навантаження нею допущена низку описок, зокрема, щодо адреси квартири (а.с. 33 – квартира АДРЕСА_6 ; а.с. 31 – технічних характеристик квартири), проте експерт наголосила, що нею здійснено безпосередньо обстеження квартири позивача та встановлено дійсні причини її залиття, що відображено у висновку. Виявлені описки не впливають на достовірність проведеної нею експертизи та не спростовують висновків, викладених в ній.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що наведені відповідачем обставини не свідчать про недопустимість чи неналежність висновку експерта як доказу у справі. Зазначений висновок відповідає вимогам процесуального закону, узгоджується з іншими доказами, дослідженими у справі, зокрема актом обстеження квартири та показаннями свідків, а тому є належним, допустимим і достовірним доказом, який обґрунтовано покладено судом першої інстанції в основу оскаржуваного рішення.
Окрім того апеляційний суд зауважує, що предметом судової будівельно-технічної експертизи було визначення обсягу та вартості матеріальних збитків, завданих позивачу внаслідок залиття квартири, а не встановлення причин виникнення залиття чи винної особи. 
Причина залиття та вина відповідача встановлені іншими належними та допустимими доказами у справі, зокрема актом обстеження квартири, показаннями членів комісії та іншими дослідженими судом доказами. Водночас відповідачем не надано жодного належних і допустимих доказів на спростування визначеного експертом розміру матеріальної шкоди або відсутність його вини у заподіянні збитків. 
За таких обставин доводи апеляційної скарги відповідача про недопустимість висновку експерта та відсутність вини відповідача є необґрунтованими і не дають підстав для відхилення цього доказу чи звільнення відповідача від цивільно-правової відповідальності.
Судом першої інстанції встановлено, що розмір збитків, спричинених внаслідок залиття квартири АДРЕСА_2 , становить 19 667 грн. з чим погоджується і колегія суддів.
Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявив та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Відповідно до ст.369 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Як встановлено з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Виділ чи поділ майна не здійснювався.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про відшкодування шкоди пропорційно частці позивача у спільній сумісній власності є помилковим, оскільки частки не виділені та квартира належить на праві спільної сумісної власності усім співвласникам. 
Таким чином, на переконання апеляційного суду, оскільки майну співвласників квартири була заподіяна шкода її залиттям, позивач як один із співвласників мав всі підстави для вимоги про стягнення заподіяної шкоди. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією КЦС ВС у постанові від 14 листопада 2018 року справа № 487/2120/16.
Щодо фактичних витрат на придбання конструкційних матеріалів для ремонту меблів в сумі 6 452,56грн., які просив стягнути позивач, колегія суддів зазначає наступне. 
Судом встановлено, що надані позивачем товарні чеки на придбання матеріалів не підтверджують того факту, що саме ці витрати та в такому розмірі були необхідними та використані саме для відновлення пошкодженого майна позивача внаслідок залиття квартири а також не надано відповідних розрахунків щодо витрат палива, маршрутів та фактів користування автотранспортом (своїм чи орендованим) під час поїздок позивача.
Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на придбання матеріалів та витрат на пальне є недоведеними та не можуть бути стягнені з відповідача.
Щодо моральної шкоди
Частиною 1ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав потерпілий, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
Суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Отже у спорах про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є наявність відповідних моральних страждань, негативних переживань, втрат немайнового характеру, погіршення якості і рівня життя, вимушених змін в усталеному (звичному) способі життя, соціальних зв`язках, інших негативних наслідках, які нерозривно пов`язані з особою кожного позивача і не можуть бути виражені у загальних фразах щодо усіх позивачів разом.
Задовольняючи частково позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції взяв до уваги обставини, зазначені позивачем, врахував тривалість порушення його прав, а саме те, що він є пенсіонером людиною похилого віку, а також те що з ним проживає його син ОСОБА_3 , який є інвалідом дитинства першої групи підгрупа «А».
Враховуючи, що судом встановлено порушення прав позивача, як власника майна, суд першої інстанції позов в частині стягнення моральної шкоди задовольнив частково та стягнув на користь позивача 10000 грн. моральної шкоди. Колегія судді погоджується з даним висновком суду.
Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з проведенням експертизи.
За змістом ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем в суді першої інстанції були понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,10 грн., а також витрати за проведення судової експертизи в сумі 15448,51грн., та за апеляційну скаргу позивач сплатив 1816,50грн. судового збору. 
Як вбачається, за результатами апеляційного перегляду справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, а саме на 75,29 % від заявлених вимог, а тому, з урахуванням задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2279,47грн. ( 911,83 + 1367,64). 
Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 12 679,75грн. 
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача в суді першої інстанції надано суду: договір №24/1 про надання правової допомоги від 22.10.2024 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , ордер серія №1110785., розрахунок суми послуг на надану правову допомогу та витрат які поніс у зв`язку із розглядом справи згідно яких вартість правових (юридичних) послуг становить 12679 грн., акт прийому передачі наданих послуг від 05.05.2024 року, квитанцію від 05.05.2025 року.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Враховуючи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн., що є співмірним з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Судом першої інстанції не повно встановлені всі обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни судового рішення.
Враховуючи вище викладене, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення в частині стягнення матеріальної шкоди та судових витрат змінити та стягнути з відповідача на користь позивача 19 667 грн. завданої матеріальної шкоди, 10000грн. витрат на правничу допомогу, 2279,47грн.  судового збору та витрати за проведення судової експертизи в сумі 15448,51 грн.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2026 року в частині стягнення матеріальної шкоди змінити, визначивши до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 19667грн. завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири. 
Розподіл судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2279,47грн.  судового збору, 10000грн. витрат на правничу допомогу та 15448,51 грн. витрат за проведення судової експертизи.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді І.Б. Перепелюк

І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк