Справа № 420/14355/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ), в якій просив:
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо: повторного взяття ОСОБА_1 на військовий облік; зміни його статусу у Реєстрі «Оберіг» з «Виключено з обліку» на «Військовозобов`язаний»; внесення відповідних змін до державних інформаційних систем без належного адміністративного акта та без дотримання встановленої законом процедури. 
Скасувати повторне взяття ОСОБА_1 на військовий облік як таке, що здійснене без належних правових підстав та без дотримання встановленої законом процедури. 
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 : відновити у Реєстрі «Оберіг» відомості щодо позивача відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_3 ; внести до Реєстру відомості про статус позивача «Виключено з обліку». 
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача судові витрати, у тому числі суму сплаченого судового збору.
Ухвалою суду від 21 травня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.
Ухвалою суду від 21 травня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 03 червня 2026 року заяву позивача про забезпечення позову повернуто без розгляду.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є особою, яка раніше була виключена з військового обліку, що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного серії НОМЕР_3 .
При цьому позивач звертає увагу, що чинне законодавство України не містить чіткої та визначеної процедури повторного взяття на військовий облік осіб, які були раніше виключені з військового обліку за відповідними підставами. 
Позивач звернувся із заявою про приведення відомостей Реєстру у відповідність до військово-облікового документа.
Позивач зазначив, що у зв`язку з нерозглядом вказаної заяви позивач звернувся до суду. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 року у справі №420/28942/25: - визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 ; - відповідача зобов`язано повторно розглянути заяву позивача від 31.07.2025 щодо внесення відомостей до Реєстру відповідно до запису у тимчасовому посвідченні. Вказане рішення набрало законної сили 17.04.2026 року. 
Однак позивач зазначив, що у відповіді від 06.05.2026 року №4251 відповідач фактично використав процедуру повторного розгляду заяви не для усунення суперечностей Реєстру та перевірки первинних документів, а виключно для формального оформлення відмови.
Позивач звертає увагу, що відповідач не пояснив, на підставі якого рішення було змінено статус позивача; не пояснив, чому раніше у Реєстрі містився статус «Виключено з обліку»; не надав рішення про повторне взяття позивача на військовий облік; не усунув суперечності між Реєстром та тимчасовим посвідченням.
Таким чином, на думку позивача, відповідач фактично ухилився від повного та належного розгляду заяви позивача по суті. 
Разом з тим у різні періоди часу відповідач змінював відомості Реєстру щодо позивача без вручення будь-яких адміністративних рішень та без дотримання належної процедури. 
Станом на 29.01.2026 року у застосунку «Резерв+» щодо позивача відображався статус: «Виключено з обліку»; «Не військовозобов`язаний». 
Таким чином, у цей період відомості Реєстру відповідали тимчасовому посвідченню позивача. 
Однак уже станом на 06.03.2026 року у Реєстрі було змінено статус позивача на: «Військовозобов`язаний». 
При цьому, жодного рішення про повторне взяття позивача на військовий облік позивачу не вручалось; жодного рішення про зміну відомостей Реєстру не надавалось; жодної процедури перегляду або скасування попереднього статусу не проводилось. 
Надалі, 31.03.2026 року у застосунку «Резерв+» щодо позивача з`явились відомості: «Вас розшукує ТЦК».
29.04.2026 року відповідач без будь-якого повідомлення позивача та без вручення адміністративного акта самостійно зняв позивача з розшуку.
Таким чином, відповідач спочатку без належних підстав вніс відомості про розшук, а надалі без пояснень самостійно видалив такі відомості. 
Копія ухвали про відкриття провадження у справі доставлена до електронного кабінету відповідача 21.05.2025.
Відзив на позовну заяву не надходив.
До суду 27 травня 2026 року від позивача надійшли пояснення щодо предмета спору
Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.
Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_3 від 20.01.2023 року ОСОБА_1 визнаний непридатним до в/с за гр. ІІ ст. 74б, 20.01.2023 ВЛК при білгород- ІНФОРМАЦІЯ_5 . Відповідно до п. 14 тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_3 від 20.01.2023 року ОСОБА_1 , 20.01.2023 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних на підставі ст. 37 п. 6 пп. 6 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Суд встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 року у справі №420/28942/25 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зобов`язано повторно розглянути заяву позивача від 31.07.2025 щодо внесення відомостей до Реєстру відповідно до запису у тимчасовому посвідченні. 
Вказане рішення набрало законної сили 17.04.2026 року. 
Листом від 06.05.2026 року №4251 відповідач відмовив у виключенні з військового обліку, зазначивши, що у розумінні вимог законодавства, вчинення позивачем тяжкого злочину не є підставою для виключення з військового обліку у відповідному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до застосунку Резерв + позивач непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, дата ВЛК 20.01.2023; інвалідність 3 групи, діє до 25.05.2026.
Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 47/26/760/В від 30.04.2026, позивачу встановлена інвалідність ІІІ групи, дата повторного оцінювання – 30.04.2028 року.
Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який було продовжено відповідними Указами Президента України та діє до теперішнього часу.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Статтею 1 Закону України №3543 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543, в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Абзацом 5 статті 1 Закону №3543 визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі, - Закон № 2232-ХІІ) визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 1 Закону №2232-ХІІ, військовий обов`язок - це захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Приписами частин 2-3 статті 1 Закону №2232-XII визначено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Згідно з ч. 5 цієї статті Закону, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ врегульовані підстави для виключення з військового обліку у відповідних ТЦК та СП.
На дату видання позивачу тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_3 від 20.01.2023 року ОСОБА_1 частиною 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ було передбачено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які:
1) призвані чи прийняті на військову службу; 
2) проходять військову службу (навчання) у вищих військових закладах освіти і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 
3) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку; 
4) досягли граничного віку перебування в запасі; 
5) припинили громадянство України; 
6) були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину; 
7) направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;
8) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими.
Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_3 від 20.01.2023 року ОСОБА_1 визнаний непридатним до в/с за гр. ІІ ст. 74б, 20.01.2023 ВЛК при білгород- ІНФОРМАЦІЯ_5 . Відповідно до п. 14 тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_3 від 20.01.2023 року ОСОБА_1 , 20.01.2023 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних на підставі ст. 37 п. 6 пп. 6 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Тобто позивач був виключений з військового обліку військовозобов`язаних на підставі ст. 37 п. 6 пп. 6 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»: були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Разом з цим надалі Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-IX, частину 6 статті 37 викладено у такій редакції:
«Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.».
18 травня 2024 року набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.
Пунктом 4 розділу «Загальні питання» Порядку № 560 передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:
- особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;
- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
- засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Таким чином, з 18.05.2024 (дата набрання чинності Законом № 3633-IX) особи, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, є військовозобов`язаними, а частина 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
У Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних). На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
У зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII було зміно коло підстав виключення осіб з військового обліку.
Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави. З часу набрання чинності змін до вказаного Закону він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.
За таких встановлених судом обставин суд доходить висновку, що відповідачем не була допущена протиправна бездіяльність у внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, записів про виключення позивача з військової обліку військовозобов`язаних на підставі тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_3 від 20.01.2023 року, відповідно до якого позивача було виключено з військового обліку саме з на підставі п.6 ч.б.ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
За таких обставин позовні вимоги є безпідставними та не належать задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Тому, виходячи із наявних у справі доказів, суд доходить висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не належать задоволенню.
Щодо судового збору та витрат на правничу допомогу, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає та витрати на правничу допомоги розподілу не підлягають. 
У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України. 
Суддя Л.Р. Юхтенко

.