Справа № 212/9699/26 
2-о/212/196/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2026 року м. Кривий Ріг 
Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Савінської А.О., за участю представника заявника – адвоката Бондаренка Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Соледарська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, 

В С Т А Н О В И В:
22 червня 2026 року заявник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бондаренко Д.В., звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності заявниці договору довічного утримання, посвчденого державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори 28.02.1997, за № 914, право власності зареєстровано КП «БТІ» 19.10.1998, реєстровий номер 2-465.
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 30 березня 2026 року отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій державного реєстратора виконкому Лиманської міської ради Донецької області на заяву про державну реєстрацію права власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить заявниці на підставі договору довічного утримання, у якому прізвище та ім`я заявниці викладено невірно замість « ОСОБА_1 » вказано « ОСОБА_2 ». Крім того, право власності зареєстровано БТІ російською мовою за ОСОБА_3 . Такі розбіжності у написанні прізвища та імені, на думку заявника, стали наслідком невірного перекладу з російської мови на українську. Натомість у паспорті громадянина України виданому 14.11.1997, тобто після укладення договору, прізвище та ім`я заявниці вказано як ОСОБА_1 . У зв`язку з наявними розбіжностями заявниця позбавлена можливості зареєструвати право власності у встановленому законом порядку, а тому вимушена звернутися до суду з цією заявою.
Ухвалою судді від 23 червня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, призначено судовий розгляд на 06 липня 2026 року.
06 липня 2026 року проведені судовий розгляд справи, судові дебати, судом оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, яке було оголошено 10 липня 2026 року.
Представник заявника – адвокат Бондаренко Д.В. в судовому засіданні підтримав заяву з підстав, викладених у ній, просив встановити факт належності договору заявниці.
Представник заінтересованої особи Соледарської міської військової адміністрації в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу – ухвали про відкриття провадження у справі до електронного кабінету в системі «Електронний суд», заяв про відкладення або розгляд справи за його відсутності не надав.
Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про задоволення заяви з таких підстав.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
За змістом статті 315 ЦПК України у судовому засіданні можуть бути встановлені факти належності правовстановлюючих документів, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 16 березня 2026 року звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області з заявою про державну реєстрацію речових прав (права власності) на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням державного реєстратора від 30 березня 2026 року ОСОБА_1 було відмовлено в проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з тим, що у поданому нею разом із заявою договорі довічного утримання зазначено, що ОСОБА_4 отримала у власність житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості про власника, що зазначені у договорі довічного утримання відрізняються від даних заявника, тому не дають змоги встановити набуття речових првв на зазначений будинок, саме заявником (а.с. 23).
Як вбачається з копії Договору довічного утримання на жилий будинок та земельну ділянку, останній був укладений 28 лютого 1997 року між ОСОБА_5 , яка діє від себе та від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності, що мешкають АДРЕСА_2 , та ОСОБА_4 , що мешкає АДРЕСА_3 (а.с. 18).
Згідно з умовами договору ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передали у власність ОСОБА_4 жилий будинок з спорудою та побудовою, що знаходиться у АДРЕСА_4 , який належить по 1/2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_4 земельну ділянку яка розташована за вищевказаною адресою згідно плану, площею 0,14 га, яка належить ОСОБА_6 на праві особистої власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія Ш-ДН №146162, виданого Васюківською сільрадою 07 травня 1996 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на землю за № 24. 
Договір довічного утримання посвідчений державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори 28.02.1997 та зареєстрований у реєстрі за № 914. На ньому проставлена відмітка про заборону відчуження жилого будинку та земельної ділянки, яка зареєстрована у книзі реєстрації заборони за № 530.
Також, на зворотньому боці Договору наявний запис про зняття заборони від 17.10.1998.
19 жовтня 1998 року Артемівським БТІ було зареєстровано право власності на цілий житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (рос.), та записано в реєстрову книгу за № 2-465. 
При цьому зазначено, що будинок належить їй на праві особистої власності на підставі Договору довічного утримання, посвідченого 2-ю Артемівською нотаріальною конторою 28.02.1997 (а.с. 19).
Також, з наданих суду копій свідоцтв про народження та про шлюб вбачається, що заявниця змінила прізвище ОСОБА_7 на ОСОБА_8 у зв`язку із реєстрацією шлюбу в 1979 році (а.с. 10-11). 
Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 14 листопада 1997 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18 травня 1992 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , у подальшому з 03 липня 2017 року – за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-7).
Також, судом встановлено, що заявниця в 1977 році, тобто до отримання паспорту громадянина України в 1997 році, отримала атестат про середню освіту, у якому її анкетні дані були зазначені як ОСОБА_9 , 1960 року народження (а.с. 12-13).
Крім того, у атестаті про закінчення технічного училища № 7, виданого 10 липня 1978 року, ім`я заявниці вказано « ОСОБА_10 » (а.с. 15).
Отже, судом встановлено, що на час укладення Договору довічного утримання прізвище, ім`я та по батькові заявниці українською мовою необхідно було вказувати як ОСОБА_1 , натомість у Договорі, який викладений друкованим тестом, анкетні дані заявниці зазначені « ОСОБА_4 ».
Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що договір довічного утримання на жилий будинок та земельну ділянку від 28 лютого 1997 року, посвідчений державним нотаріусом і зареєстрований за № 914, належить заявниці ОСОБА_1 , як стороні цього договору, так як при його викладенні допущено помилку у написанні українською мовою прізвища та ім`я набувача і записано як ОСОБА_11 , що не відповідає паспортним даним та перешкоджає заявниці в реалізації її права на подальше звернення до реєстраційного органу для державної реєстрації набутого за договором права власності.
При цьому суд звертає увагу, що заявниця не зверталася до суду із заявою про встановлення факту належності їй набутого за договором майна, а звернулася із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, що у подальшому надасть їй можливість пред`явити договір до державного реєстратора.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту мають бути зазначені причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, прізвищем цієї особи, вказаними у паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Створення, облік та зберігання документів у процесі здійснення нотаріальної діяльності державними нотаріусами державних нотаріальних контор, нотаріальних архівів і приватними нотаріусами регулюється Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції від 22.12.2010 № 3253/5 (далі - Правила).
Пунктом 6.16 розділу VI Правил передбачено, що у разі виявлення нотаріусом у тексті нотаріального документа, який створений ним у результаті вчинення нотаріальної дії, технічної помилки, яка не змінює змісту документа та не впливає на права особи(іб), щодо якої(их) було вчинено нотаріальну дію (описка, друкарська або граматична помилка), нотаріус може виправити таку помилку.
Помилка у тексті нотаріального документа виправляється у всіх примірниках такого документа одночасно. Виправлення помилки повинно відповідати відомостям, що містяться в документах, які були подані нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, або отримані безпосередньо з єдиних та державних реєстрів.
Виправлення технічної помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні.
Як вбачається з копії листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.10.2025 про розгляд адвокатського запиту адвоката Бондаренка Д., документи нотаріального діловодства та архіву Другої бахмутської державної нотаріальної контори, у тому числі спадкові справи, до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавалаися, встановити їх місцезнаходження та стан збереження наразі неможливо (а.с. 22).
Відповідно до ЄДРПОУ Друга бахмутська державна нотаріальна контора 01.12.2021 змінила назву на Бахмутська державна нотаріальна контора.
Згідно з інформацією, розміщеної на офіційному сайті Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України та запровадженням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 25 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (із змінами), оголошено простій таких державних нотаріальних контор Донецької області з 31 грудня 2025 року: Бахмутська державна нотаріальна контора.
Крім того, як було встановлено судом, 17.10.1998 нотаріусом було знято заборону відчуження, підставою для цього стали відомості про смерть відчужувачів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 . 
Зазначені обставини свідчать про те, що у позасудовому порядку, внести виправлення до договору, у тому числі до усіх його примірників, нотаріусом, яким було посвідчено цей договір, неможливо.
Аналізуючи зібрані у справі письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документу – договору довічного утримання на жилий будинок та земельну ділянку від 28.02.1997, знайшов своє підтвердження.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні рішення судом у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються.
Керуючись ст. 4, 19, 95, 263, 264, 265, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
задовольнити заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Соледарська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.
Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу – договору довічного утримання на жилий будинок та земельну ділянку від 28 лютого 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори Давидовою А.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 914, на підставі якого Артемівським БТІ зареєстровано за ОСОБА_1 право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , запис в реєстровій книзі № 2-465 від 19.10.1998.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_7 .
Заінтересована особа: Соледарська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області, ЄДРПОУ 44737080, юридична адреса: 84545, Донецька область, Бахмутський район, м. Соледар, вул. Паркова, 3-А. 
Повне судове рішення складено 10 липня 2025 року.

Суддя:          О.  В.  Колочко