Справа № 732/854/26 
Провадження № 2/732/547/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2026 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючої судді – Бойко А. О., у присутності секретаря судового засідання – Пінчук С. М.,
розглянувши в залі суду в м. Городня за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (адреса: вул. Ґедройця Єжи, 6, офіс 521, м. Київ, 03150, код ЄДРПОУ 42640371) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків – НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором, 

УСТАНОВИВ:
Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» Ярослава Сердійчук через систему «Електронний суд» звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором №030/02586/05/21 від 20.05.2021 в розмірі 24074,20 грн. Також представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 20 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОСТО ПОЗИКА» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №030/02586/05/21. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 підтвердив, що до його укладення отримав повну та вичерпну інформацію щодо умов кредитування, зокрема ознайомився з умовами договору, Графіком платежів, паспортом споживчого кредиту, а також іншими документами, що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець надав позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 16000,00 грн строком на 210 днів. ТОВ «ПРОСТО ПОЗИКА» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. Натомість, відповідач, всупереч умовам кредитного договору та взятих на себе договірних зобов`язань, не повернув кредитні кошти у строки, визначені договором і Графіком платежів, а також не сплатив у повному обсязі нараховані відповідно до узгоджених умов договору платежі.
02 жовтня 2023 року ТОВ «ПРОСТО ПОЗИКА» та ТОВ «ФАКТОР П» уклали договір факторингу № 43-ФП-ПП-202310, відповідно до якого до ТОВ «ФАКТОР П» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №030/02586/05/21 від 20 травня 2021 року.
У подальшому, 30 січня 2026 року між ТОВ «ФАКТОР П» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 30-01/26, відповідно до якого до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №030/02586/05/21 від 20.05.2021.
Відповідач не виконав умови кредитного договору, не повернув кредит позивачу, а також не виконав всі інші грошові зобов`язання перед позивачем за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості відповідача за договором №030/02586/05/21 від 20.05.2021 становить 24074,20 грн, з яких: 12153,61 грн – заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 11920,59 грн – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.
У зв`язку з невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань за вищевказаним кредитним договором позивач змушений звернутись до суду.
Ухвалою судді від 16 червня 2026 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи позивач повідомлений належним чином. У позовній заяві представник просила справу розглянути за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення (а. с. 9).
Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою реєстрації його місця проживання згідно із відповіддю відділу ЦНАП Городнянської міської ради Чернігівської області № 382 від 11.06.2026: АДРЕСА_2 (а. с. 126). Згідно із відмітками поштового відділення зв`язку поштове відправлення з судовою повісткою про виклик в судове засідання отримано адресатом (а. с. 130).
Від відповідача відзиву на позов не надійшло, про поважні причини неявки суд не повідомлений. Заяв чи клопотань також від відповідача не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_1 в розумінні ст. 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав заяви про розгляд справи за його відсутності, не подав відзиву на позов, представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлена відповідна ухвала від 14.07.2026.
Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа слухалась за відсутності всіх учасників справи, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність – з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.
Судом встановлено, що 20 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОСТО ПОЗИКА» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №030/02586/05/21, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 16000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти відповідно до умов, зазначених у цьому договорі.
Кредит надається на умовах терміновості, повернення та платності (п. 2.3 договору).

Пунктом 2.4. договору передбачено, що кредит повертається позичальником кредитодавцю шляхом виплат кожних 15 календарних днів у національній валюті (п.2.4 договору).
Відповідно до п.4.1.1. кредитного договору, перебіг строку кредиту розпочинається з моменту підписання цього договору, перерахування (видачі) коштів позичальнику і складає 210 календарних днів.
Строки кредиту, проценти та неустойка, зазначені у договорі, залишаються незмінними протягом усього періоду дії кредитного договору. Розмір ануїтетних платежів (тіло кредиту і проценти), терміни нарахування та їх сплати визначаються згідно із Графіком платежів, що подається в Додатку №2 до цього договору в дату підписання кредитного договору (п.4.1.3. договору).
Тип процентної ставки – фіксована (п.4.1.2.).
Пунктом 4.1.4. договору визначено, що сума щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів визначається Графіком платежів. З урахуванням ануїтетного характеру платежів за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 149,5186% (процентів) річних від суми кредиту з першого по 9 платіж та 2507,9977% (процентів) річних з 10 до останнього платежу згідно з Графіком платежів, у розрахунку зі сплатою кожних п`ятнадцять днів 6,1446 % з першого по 9 платіж та 103,0684% з 10 до останнього платежу, за період дії договору – 247,2267%. Дата першого платежу – 04 червня 2021 року (п.4.1.5 договору).
Дата платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів визначається Графіком платежів, що є невід`ємною частиною даного договору. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту та проценти нараховані за користування кредитом частинами у сумі та строки визначені в Графіку платежів (п. 4.1.6. договору).
Відповідно до п. 4.1.7. Договору, загальна сума всіх платежів з урахуванням процентів становить: загальна вартість кредиту (в грошовому виразі) становить 30643,20 грн, реальна річна процентна ставка по кредиту становить 247,2267 %.
Згідно з п. 4.1.8. договору, сплата суми кредиту та процентів здійснюється кожні 15 (п`ятнадцять) календарних днів в національній валюті шляхом внесення належних платежів у готівковій формі до каси кредитодавця або зарахування (перерахування) грошових коштів на поточний рахунок кредитодавця через банківську установу.
Кредитний договір №030/02585/05/21 від 20.05.2021, Графік платежів, що є Додатком №2 до вказаного договору (а. с. 54), заява на видачу кредиту (а. с. 75-76) та паспорт споживчого кредиту (а. с. 72-73) підписані відповідачем особистим власноручним підписом.
На підтвердження факту видачі відповідачу кредитних коштів у сумі 16000,00 грн позивачем надано видатковий касовий ордер від 20 травня 2021 року, зі змісту якого убачається, що сума до видачі становить 16000,00 грн; отримувачем є ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 19.11.1996 Городнянським РВ УМВС), підстава видачі – кредитний договір ПП30/02586/05/21 від 20.05.2021 У видатковому ордері також наявна відмітка про отримання позичальником грошових коштів у сумі 16000,00 грн та особистий підпис останнього (а. с. 95).
Відповідач, всупереч умовам кредитного договору №030/02586/05/21 від 20.05.2021, взяті на себе зобов`язання виконував неналежним чином, допустивши порушення умов кредитного договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ПРОСТО ПОЗИКА», станом на 02.10.2023 становила 24074,20 грн, з яких: 12153,61 грн – заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 11920,59 грн – заборгованість за нарахованими процентами (а. с. 11).
З розрахунку заборгованості також убачається, що відповідачем були здійснені оплати в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3846,39 грн та заборгованості за відсотками у сумі 2722,61 грн, що свідчить про його дії, спрямовані на виконання умов договору, а отже, і на визнання ним факту укладення кредитного договору.
Такий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 127/23910/14-ц (постанова від 23 грудня 2020 року), у які вказано про те, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

02 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОСТО ПОЗИКА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР П» було укладено договір факторингу № 43-ФП-ПП-202310, відповідно до умов якого до ТОВ «ПРОСТО ПОЗИКА» відступило ТОВ «ФАКТОР П» права вимоги за кредитними договорами, з усіма змінами і доповненнями до них перелік і обсяг яких визначається в Додатку 2 цього договору. Клієнт здійснює оплату за надані факторингові послуги, а Фактор перераховує в розпорядження Клієнта грошову суму на умовах, що вказані в договорі (а. с. 19-21).
Відповідно Додатку №2 (Акту приймання-передачі реєстру боржників) до договору факторингу № 43-ФП-ПП-202310 від 02.10.2023 ТОВ «Фактор П» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №030/02586/05/21 від 20.05.2021 у сумі 24074,20 грн, з яких: 12153,61 грн – заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 11920,59 грн – заборгованість за нарахованими процентами (а. с. 36).
З розрахунку заборгованості ТОВ «Фактор П» заборгованість ОСОБА_1 за договором №030/02586/05/21 від 20.05.2021 станом на 30.01.2026 складала 24074,20 грн, з яких: 12153,61 грн – заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 11920,59 грн – заборгованість за нарахованими процентами (а. с. 16).
30 січня 2026 року між ТОВ «ФАКТОР П» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 30-01/26, відповідно до умов якого ТОВ «ФАКТОР П» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №030/02586/05/21 від 20.05.2021 (а. с. 29-35).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №30-01/26 від 30.01.2026 ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №030/02586/05/21 від 20.05.2021 в сумі 24074,20 грн, з яких: 12153,61 грн – заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 11920,59 грн – заборгованість за нарахованими процентами (а. с. 47).
Згідно із розрахунком заборгованості, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Факторинг Партнерс» за кредитним договором №030/02586/05/21 від 20.05.2021 станом на 19.05.2026 складала 24074,20 грн, з яких: 12153,61 грн – заборгованість по тілу кредиту, 11920,59 грн – заборгованість за відсотками (а. с. 18).
Суд, дослідивши умови та зміст кредитного договору №030/02586/05/21 від 20.05.2021, дійшов висновку, що за своєю правовою природою правовідносини, які виникли між відповідачем у цій справі та первісним кредитором – Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОСТО ПОЗИКА», є кредитними, а тому вони підпадають під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за наведеними договорами застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, які регулюють відносини за договором позики, якщо інше не встановлено §2 глави 71 Цивільного кодексу України, або не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (статті 526, 527, 530 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.
Частиною 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із статтями 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 статті 1078 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України).
Згідно із ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь іншої сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Звертаючись до суду, позивачем надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

Доказів розірвання або визнання недійсним кредитного за договору №030/02586/05/21 від 20.05.2021 (на підставі якого виникли зобов`язання у відповідача перед первісним кредитором щодо сплати кредиту) та/або договорів факторингу №43-ФП-ПП-202310 від 02.10.2023 та №30-01/26 від 30.01.2026 (на підставі яких до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором) в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст. 629 Цивільного кодексу України зазначений договір є обов`язковим для виконання сторонами, що також не оспорювалось жодною із сторін в ході розгляду справи.
Розмір заборгованості за кредитними договорами відповідачем не спростований, будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача суду не надано.
Враховуючи, що відповідачем порушені взяті зобов`язання щодо порядку та строків оплати за кредитним договором №030/02586/05/21 від 20.05.2021, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у заявленому позивачем розмірі.
Задовольнивши позов, суд вирішує долю судових витрат, понесених позивачем.
Частиною 1 ст. 133 ЦК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги, суд виходить з наступного.
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами

договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, підлягають доказуванню та можуть підтверджуватися сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду договір про надання правничої допомоги №02-07/2024, укладений 02.07.2024 між ТОВ «Факторинг Партнерс» та АБ «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а. с. 59-63) заявка на надання правничої допомоги №2544 від 01.04.2026 по супроводу примусового стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , договір №030/02586/05/21 (а. с. 70), витяг з Акту №33 про надання юридичної допомоги від 30.04.2026 (а. с. 71).
Відповідно до Акту №33 про надання юридичної допомоги від 30.04.2026, АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» було надано позивачу ТОВ «Факторинг Партнерс» послуги з правничої допомоги по цій цивільній справі на загальну суму в розмірі 13000,00 грн, а саме: надання усної консультації з вивченням документації – 2 год, вартість 1 год – 2000,00 грн, всього – 4000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду – 3 год, вартість 1 год – 3000,00 грн, всього – 9000,00 грн. Загальна сума гонорару за надання правової допомоги згідно цього Акту складає 13000,00 грн.
За частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт, наданих послуг; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та/або значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання.
Разом із тим відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Верховний Суд неодноразово висновував, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 Верховний Суд зазначив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права змінювати розмір гонорару та втручатися у правовідносини адвоката і його клієнта. Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати фактично понесені або мають бути понесені, чи була їх сума обґрунтованою, необхідною та розумною щодо іншої сторони спору.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 звернула увагу, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має оцінювати їх реальність, необхідність, розумність і пропорційність до предмета спору та з урахуванням конкретних обставин справи може обмежити розмір відшкодування судових витрат з огляду на розумну потребу таких витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, відповідно до яких у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, керуючись критеріями, визначеними частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу або присудити такі витрати частково.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2026 року у справі № 911/969/24 також наголошено на необхідності розмежування втручання у договірні відносини між адвокатом та клієнтом щодо визначення розміру гонорару і вирішення судом питання про розподіл судових витрат між сторонами спору. Суд при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу має оцінювати, зокрема, їх реальність, необхідність, розумність, пропорційність, співвідношення із складністю справи, ціною позову, значенням справи для сторони, обсягом наданих адвокатом послуг та часом, витраченим на виконання відповідних робіт.
Отже, суд не змінює розмір гонорару, погоджений між адвокатом та клієнтом, і не втручається у їхні договірні правовідносини. Водночас, при вирішенні питання про те, яка саме сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає покладенню на відповідача як на сторону, не на користь якої ухвалюється рішення, суд зобов`язаний оцінити ці витрати на предмет їх реальності, необхідності, розумності та пропорційності до предмета спору.
У цій справі відповідач не подав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Разом із тим, суд вирішує не питання зміни розміру гонорару адвоката, визначеного договором між позивачем та адвокатом, а питання розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України.
Оцінюючи розумність, необхідність та пропорційність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що ця справа є малозначною справою незначної складності, розгляд якої проводився у порядку спрощеного позовного провадження. Спір належить до категорії типових спорів про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, щодо яких існує стала судова практика. Матеріали справи не містять значної кількості доказів, що потребували б тривалого збирання, опрацювання чи складного правового аналізу. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доказів на спростування заявлених вимог не надав, активної процесуальної позиції у справі не займав, що не зумовлювало необхідності підготовки додаткових процесуальних документів, заперечень, пояснень чи участі представника позивача у складній доказовій полеміці.
Суд також враховує, що фактично надана правнича допомога у цій справі стосувалася аналізу матеріалів, складання позовної заяви, формування додатків та подання позову. При цьому правовий аналіз обставин справи та надання правових рекомендацій у значній мірі охоплюється роботою зі складання позовної заяви, а формування додатків та подання позову мають переважно технічний характер і не потребують значних витрат професійного часу адвоката у справі такої категорії.
За таких обставин, наявність у матеріалах справи доказів на підтвердження заявлення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн не є безумовною підставою для покладення всієї цієї суми на відповідача. Суд вважає, що покладення на відповідача всієї заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу не відповідало б критеріям розумності, необхідності та пропорційності до предмета спору, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та ціни позову.
З урахуванням конкретних обставин справи, її незначної складності, типового характеру спору, обсягу виконаної адвокатом роботи, розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, відсутності відзиву відповідача та необхідності підготовки додаткових

процесуальних документів, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими, проте заявлені витрати в розмірі 13000,00 грн є явно неспівмірними, і є доцільним стягнути з відповідача на користь позивача 7000,00 грн, зменшивши заявлену суму до стягнення.
З урахуванням вищевикладеного та керуючись статтями 11, 16, 516, 517, 536, 549, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України, статтями 12, 13, 43, 82, 89, 128, 130, 131, 141, 211, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором №030/02586/05/21 від 20 травня 2021 року у загальному розмірі 24074,20 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Направити ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням, копію заочного рішення протягом двох днів з дня його проголошення і роз`яснити, що він має право протягом тридцяти днів з дня його проголошення, подати до суду заяву про перегляд заочного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення складене і підписане 14.07.2026.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (адреса: вул. Ґедройця Єжи, 6, офіс 521, м. Київ, 03150, код ЄДРПОУ 42640371).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків – НОМЕР_1 ).

Суддя А. О. Бойко