Справа № 367/425/25
Провадження №2/367/1435/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

07 вересня 2026 року        місто Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі головуючого судді Білогруд О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні Ірпінського міського суду Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
у с т а н о в и в:
І. Стислий виклад позиції сторін.
До Ірпінського міського суду Київської області через підсистему «Електронний суд» надійшов указаний позов. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.04.2021 в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН" (надалі - ТОВ «МІЛОАН») ОСОБА_1 подано Заявку на отримання кредиту №101841401, яку засвідчено електронний підписом ОСОБА_1 , шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відтак між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» укладено Договір про надання споживчого кредиту №101841401 від 11.04.2021 відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». 11.04.2021 на банківську картку ОСОБА_1 перераховано кредитні кошти в сумі 10 000,00 грн. 08.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір факторингу №04Т, за яким ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги боржників, зокрема і ОСОБА_1 за кредитним договором від 11.04.2021 №101841401 на загальну суму 18 300,00 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000,00 грн; заборгованість за відсотками 7 500,00 грн; заборгованість за комісійними винагородами 1 000,00 грн; заборгованість за пенею - 0,00 грн. Відтак, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь указану заборгованість, а також понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17.01.2025 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. 
20.02.2025 відповідачем через канцелярію суду надано письмові пояснення на позовну заяву, в якому просив суд частково задовольнити позовні вимоги позивача, а саме: стягнути заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками сумі 2 450,00 грн, а також просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1 000,00 грн, в решті позовних вимог відмовити. Зауважив, що розмір заборгованості не відповідає умовам договору та вимогам Цивільного кодексу України, оскільки нарахування процентів здійснювалося після завершення строку кредитування, нарахування комісійних винагород фінансовими компаніями суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», тобто відповідна умова договору є нікчемною, а заявлена суму витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт.
26.02.2025 через підсистему «Електронний суд» представником позивача подано додаткові пояснення (вх.№9735 від 27.02.2025) у яких зазначено, що вимоги Позивача є обґрунтованими та законними. Відповідач уклав з первісним позичальником договір позики, отримав відповідні кошти, користувався ним, частково здійснив погашення кредитних коштів, однак залишилася частина заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача. Факт укладення договору, отримання кредитних коштів відповідачем не заперечується. Розрахунок заборгованості за процентами здійснено відповідно до умов договору на 14 днів (строк кредитування) та 60 днів (продовження строку кредитування), з якими ОСОБА_1 ознайомлювався та погоджувався на них, а саме: внаслідок застосування умов пункту 2.3.1.2, передбачає, що строк кредитування може бути збільшений кожного разу поки позичальник продовжує користуватися кредитними коштами, однак не повертає їх. За весь період перебування права вимоги за договором у позивача, ним не здійснювалося жодних додаткових нарахувань і не застосовувалося жодних штрафних санкцій до відповідача. Відтак позивач просить суд стягнути з відповідача ту заборгованість, яка була нарахована первісним кредитором, а розмір витрат у сумі 6 000,00 грн відповідає ринковій вартості надання послуг у таких категоріях справ.
ІІІ. Фактичні обставини, установлені судом.
11.04.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №101841401, шляхом подачі ОСОБА_1 заяви на отримання кредиту у особистому кабінету на сайті ТОВ «МІЛОАН».
У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний відповідачем при укладанні кредитного договору.
Відповідно до пункту 1.2 сума кредиту складає 10 000,00 грн.
Згідно з пунктами 1.3 - 1.4. кредит надається строком на 14 днів з 11.04.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 25.04.2021.
Відповідно до пунктів 1.5.1 – 1.7. комісія за надання кредиту: 1 000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 2 450,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,75% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Також відповідачем підписано додаток № 1,2 до договору №101841401 про споживчий кредит від 11.04.2021, у якому містяться графіки платежів та паспорт споживчого кредиту №101841401.
ТОВ «МІЛОАН» умови договору виконано та надано відповідачу грошові кошти у сумі 10 000,00 грн, що підтверджується доданою до позовної заяви копією платіжного доручення від 11.04.2021 №26665636.
08.07.2021 згідно умов Договору відступлення права вимоги №04Т ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним Договором №01841401 від 11.04.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до Відповідача.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №04Т від 08.07.2021 до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №4397682 від 20.04.2021 укладеним з ОСОБА_1 на суму 18 300,00 грн.
З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача 27.09.2024 року скерована вимога про погашення заборгованості, однак така залишилася не виконана.
IV. Норми права застосовані судом, мотивована оцінка і висновки суду. 
Частиною першою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин першої, третьої, четвертої та сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналого власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналого власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
На підставі статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.
Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Статті 527, 530 ЦК України зазначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Установлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між фінансовою установою та Відповідачем договору ця фінансова установа (Первісний кредитор) надала позичальнику суму кредиту, а останній зобов`язувався повернути наданий кредит у повному обсязі у визначений договором строк. Всупереч умовам договору, відповідач належно свого обов`язку за договором позики не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Факт та правомірність відступлення права вимоги відповідачем не оспорюються, а тому суд вважає цю обставину встановленою. Враховуючи, що первісний кредитор своє право вимоги до відповідача за договором факторингу передав позивачу, у останнього виникло право стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за кредитним договором, відтак така заборгованість у сумі 10 000,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 .
Щодо нарахованих процентів за користування кредитом суд ураховує таке.
Відповідно до частини першої статті 1048, частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 сформулювала правовий висновок, за яким «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг протягом погодженого сторонами строку кредитування. Зі спливом цього строку позичальник більше не отримує від кредитора відповідне благо, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти за статтею 1048 ЦК України; надання кредитодавцю можливості нараховувати такі проценти поза межами строку кредитування порушує баланс інтересів сторін. Наслідки прострочення грошового зобов`язання після спливу строку кредитування регулюються виключно частиною другою статті 625 ЦК України. Аналогічна позиція послідовно підтримувалася Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, від 25.05.2021 у справі № 149/1499/18.
Суд бере до уваги наведені висновки Верховного Суду відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України та доходить висновку, що договірні проценти за спірним кредитним договором могли нараховуватися лише в межах погодженого сторонами первісного строку кредитування з 11.04.2021 до 25.04.2021 включно, тобто в розмірі 2 450,00 грн, визначеному пунктом 1.5.2 Договору №101841401.
Нарахування процентів за період після 26.04.2021 є правомірним лише за умови доведеності факту пролонгації строку кредитування у порядку, встановленому самим договором. Вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України за період після 26.04.2021 позивач не заявляв, у зв`язку з чим суд, керуючись принципом диспозитивності (стаття 13 ЦПК України), не виходить за межі заявлених позовних вимог.
Щодо доведеності пролонгації строку кредитування суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 83 ЦПК України позивач зобов`язаний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у визначений строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 83 ЦПК України). Відповідно до статей 126, 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням встановленого законом або судом строку, а поновлення пропущеного строку здійснюється судом лише за відповідною заявою учасника справи з наведенням доказів поважності причин пропуску.
Стороною позивача будь-яких доказів пролонгації Договору суду надано не було, відтак факт пролонгації строку кредитування не доведено належними, допустимими та достатніми доказами, а тому договірні проценти за період після 26.04.2021 стягненню не підлягають.
Щодо комісійної винагороди.
10.06.2017 року чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Первісним Кредитодавцем при видачі споживчого кредиту нараховано комісійну винагороду у сумі 1 000,00 грн і таке нарахування здійснено разово під час видачі кредиту, а не установлено таку винагороду як комісійне обслуговування, відтак заборгованість за комісійну винагороду підлягає стягненню з відповідача.
Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню заборгованості за тілом кредиту у сумі 10 000,00 грн, за процентами – 2 450,00 грн, 1 000,00 грн – комісійної винагороди, загалом на суму 13 450,00 грн.
V. Вирішення питання про розподіл судових витрат.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частина третя статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина перша та друга статті 133 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» за подачу позову сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 23.12.2024 №101841401, а оскільки позовні вимоги задоволено частково, то указана суму підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам позивача.
Частиною другою статті 137 ЦПК України установлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. 
Як убачається із матеріалів справи на підтвердження заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн ТОВ «ДІДІЖИ ФІНАНС» долучено до позовної заяви: договір про надання правої допомоги від 01.08.2024 №42649746, додаткову угоду від 30.09.2024 до договору від 01.08.2024 №42649746, акт від 30.09.20024 №101841401 про підтвердження факту надання правничої допомоги, платіжну інструкцію про перерахування коштів за надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Стороною відповідача подано заперечення на указану суму витрат на правничу допомогу з огляду на неспірмірність її розміру наданим послуга, також просив урахувати, що це справа не значної складності, наявна усталена практика, просив зменшити розмір витрат до 1 000,00 грн.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21.
Відповідач не заперечував проти обсягу, складових, розміру правничої допомоги. Також ним не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Водночас Велика Палата Верховного Суду також виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови від 19.02.2022 у справі №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи (пункт 148 постанови від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23).
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 145 зазначеної вище постанови).
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23).
Ця справа відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України належить до справ незначної складності, спір є малозначним та розглядався на наявними у справі матеріалами, без участі представника позивача, позовна заява відповідає типовій (шаблонній) формі в однотипних справах, її складання не вимагало від представника Позивача значних процесуальних зусиль чи глибокого аналізу чинного законодавства, надання усної консультації клієнту, матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких адвокат витратив би значний час, тому суд дійшов висновку проте, що розмір гонорару адвоката у 6 000,00 грн, не відповідає критерію розумності та співмірності їх розміру з урахуванням складності цієї справи. З огляду на зазначене, суд вважає, що витрати на правову допомогу підлягають зменшенню до 5 000,00 грн.
Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково у розмірі 13 450,00 грн із заявлених 18 300,00 грн, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме зі сплати судового збору у розмірі 1 780,00 грн (2422*73,5%), правничої допомоги у сумі 3 675,00 (5000*73,5%).
Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд - 
ухвалив:
позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», ідентифікаційний номер 42649746, заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №101841401 на загальну суму в розмірі 13 450 (тринадцять тисяч чотириста п`ятдесят) гривень 00 копійок, судові витрати з оплати судового збору у сумі 1 780 (одну тисячу сімсот вісімдесят) гривень 00 копійок та професійної правничої допомоги у сумі 3 675 (три тисячі шістсот сімдесят п`ять) гривень 00 копійок.
У решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено та підписано 07.09.2026.

Відомості про учасників:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», ідентифікаційний код 42649746, адреса місцезнаходження: 04112, місто Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8;
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 . 

Суддя         О.О. Білогруд