РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року 	справа № 580/4523/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каліновської А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у змішаній (паперовій та електронній) формі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невчиненні дій щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 спірної одноразової грошової винагороди;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень, передбачену абз.3 п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач протиправно відмовив у виплаті позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 “Під час воєнного стану особи, які уклали контракт на умовах, визначених цим Порядком, призначаються до військових частин відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил”. Позивач, вважає протиправною бездіяльність Відповідача щодо ненарахування і невиплати йому одноразової грошової винагороди відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. грн., а також вважає такі дії дискримінаційними. 
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 06.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. 
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив, у якому зазначив, що позивач не має права на виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 “Під час воєнного стану особи, які уклали контракт на умовах, визначених цим Порядком, призначаються до військових частин відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил”, оскільки відповідно до умов Постанови №153, право на отримання Винагороди мають особи рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил та Державної спеціальної служби транспорту, які на момент набрання чинності цією Постановою були молодші 25 років та були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, тобто у період з 24 лютого 2022 року до 13 лютого 2025 року. Водночас військовослужбовцям, які на 24 лютого 2022 року вже перебували на строковій військовій службі та в подальшому уклали контракт на проходження військової служби, виплата винагороди не передбачена. На переконання відповідача, продовження дії контракту під час воєнного стану не трансформує дату прийняття на службу у «прийняття під час воєнного стану» для цілей пункту 4 постанови № 153; інформаційна відповідь військової частини не є індивідуальним актом про відмову у виплаті за наявності права, а констатує відсутність правових підстав для його виникнення; покладення на окрему військову частину обов`язку здійснити виплату за відсутності виконаних передумов суперечило б статті 19 Конституції України, її компетенції та кошторисним призначенням. 
Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому вказано, що доводи відповідача є необґрунтованими, а позов таким, шо підлягає до повного задоволення. Крім того, позивач зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 відмовляючи у здійсненні одноразової винагороди у розмірі 1 млн. гривень ОСОБА_1 при трактуванні у вузькому значенні абзацу 1 пункту 4 Постанови №153 у вузькому значенні, тобто лише відносно певних осіб (військовослужбовців), буде дискримінаційним відносно осіб, які уклали контракт про проходження військової служби у віці до 25 років та продовжили військову службу при настанні обставин, визначених Постановою №153.
Розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає, що відповідно до пункту 122 розділу VI “Перехідні положення” Положення №1845/0/15-21 до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.
Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).
Отже, процесуальне законодавство передбачає можливість розгляду справи у змішаній формі (паперовій та електронній) та прийняття рішення про такий розгляд суддею, у провадженні якого перебуває судова справа.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.
Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив строкову військову службу з 09.10.2018 року по 07.04.2020 року та військову службу по контракту з 30.07.2020 року по 15.04.2025 року, що підтверджується Довідкою №370 від 17.04.2025 виданою ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також Контрактом про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 30.07.2020, який укладено строком на 3 роки.
На момент введення воєнного стану в Україні - 24.02.2022, Позивачу було 23 роки. 
У період з 25.04.2023 року по 07.06.2023 року, Позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією рф проти України, перебуваючи в с. Мирне Ізюмського району Харківської області, що підтверджується Довідкою №299 від 21.06.2024, яка видана Військовою частиною НОМЕР_4 . 
В період з 10.05.2024 року по 25.05.2024 року, ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією рф проти України в Харківській області, що підтверджується Довідкою №2985 від 19.06.2024, яка видана Військовою частиною НОМЕР_5 .
26.05.2024, ОСОБА_1 отримав вогнепальне осколкове поранення шиї зліва з ушкодженням яремної вени при безпосередньої участі військовослужбовця в бойових діях під час захисту Батьківщини, у бойовій обстановці, під час виконання бойових завдань з відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, внаслідок обстрілів та штурмів збройних формувань Російської Федерації у районі населеного пункту Шестакове, Харківського району, Харківської області, що підтверджується Довідкою про обставини травми(поранення, контузії, каліцтва) №23 від 30.05.2024, яка видана Військовою частиною НОМЕР_5 .
Згідно Довідки №23 від 30.05.2024, травма не пов`язана з вчиненням кримінального та адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 перебував в засобах захисту. В стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння не перебував. 
Відповідно до Довідки гарнізонної військово-лікарської комісії №4995 від 14.06.2024, відносно ОСОБА_1 , 14.06.2024 проведено медичний огляд у Гарнізонній військово-лікарській комісії в/ч НОМЕР_6 . Встановлено діагноз: стан після вогнепального ізольованого осколкового сліпого поранення шиї з наявністю стороннього тіла та ушкодженням внутрішньої яремної вени зліва (26.05.2024), лікованого оперативно: видалення уламку з ділянки лівої внутрішньої яремної вени, гемостаз (27.05.2024), у вигляді незміцнілих рубців, помірного больового синдрому. Поранення (контузія, травма або каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (Довідка про обставини травми №23 від 30 травня 2024 року видана командиром військової частини НОМЕР_5 ). Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.07.2007 №370 поранення кваліфікується як тяжке. На підставі статті 81 гр II Розкладу хвороб, потребує відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на 30 календарних днів.
У період з 27.05.2024 по 04.10.2024 року, ОСОБА_1 проходив лікування та реабілітацію після отримання тяжкого поранення. 
Згідно наказу ГК Збройних Сил України №764 від 13.05.2024, ОСОБА_1 нагороджений нагрудним знаком « ІНФОРМАЦІЯ_3 » - за мужність та відзнакою Міністерства оборони України від 17.07.2024 № №932 - «За поранення» .
15.04.2025, припинено дію контракту про проходження військової служби, ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, що підтверджується Витягом з наказу №107 від 17.04.2025. 
23.03.2026, ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 , з проханням позачергово внести його дані до додаткових списків на виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн. відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» та провести виплату коштів. 
Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь від 26.03.2026 №66/фес, якою відмовлено у задоволенні ОСОБА_1 від 23.03.2026, так як останній не відноситься до категорії військовослужбовців, які мають право на отримання одноразової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, оскільки контракт укладено до введення воєнного стану в Україні. 
Не погоджуючись із відмовою у виплаті, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд керується таким.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, дія якого в подальшому неодноразово продовжувалася та триває дотепер.
11.02.2025 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - постанова № 153), якою затверджено відповідний Порядок. Постанова № 153 офіційно опублікована та набрала чинності 13.02.2025.
Відповідно до пункту 4 постанови № 153 (у редакції з урахуванням змін, унесених постановами Кабінету Міністрів України від 01.04.2025 № 387 та від 30.07.2025 № 942) громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000 грн.
Абзацом п`ятим пункту 4 постанови № 153 визначено категорії військовослужбовців, яким винагорода не виплачується, зокрема осіб, які притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів - до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення, або на підставі письмового наказу - до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, що враховується для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
Пунктом 4 Постанови № 153 установлено, що: громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень; військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених); військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі; військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується. 
Суд оцінює відповідність позивача наведеним умовам.
Належність позивача до сержантського (старшинського) складу підтверджується матеріалами справи: позивач проходив військову службу на посаді навідника відділення охорони взводу охорони військової частини, має військове звання «солдат». Отже, першу умову дотримано.
Щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях судом встановлено, у період з 25.04.2023 року по 07.06.2023 року, Позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією рф проти України, перебуваючи в с. Мирне Ізюмського району Харківської області, що підтверджується Довідкою №299 від 21.06.2024, яка видана Військовою частиною НОМЕР_4 . В період з 10.05.2024 року по 25.05.2024 року, ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією рф проти України в Харківській області, що підтверджується Довідкою №2985 від 19.06.2024, яка видана Військовою частиною НОМЕР_5 . 26.05.2024, ОСОБА_1 отримав вогнепальне осколкове поранення шиї зліва з ушкодженням яремної вени при безпосередньої участі військовослужбовця в бойових діях під час захисту Батьківщини, у бойовій обстановці, під час виконання бойових завдань з відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, внаслідок обстрілів та штурмів збройних формувань Російської Федерації у районі населеного пункту Шестакове, Харківського району, Харківської області, що підтверджується Довідкою про обставини травми(поранення, контузії, каліцтва) №23 від 30.05.2024, яка видана Військовою частиною НОМЕР_5 . Згідно Довідки №23 від 30.05.2024, травма не пов`язана з вчиненням кримінального та адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 перебував в засобах захисту. В стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння не перебував. Відповідно до Довідки гарнізонної військово-лікарської комісії №4995 від 14.06.2024, відносно ОСОБА_1 , 14.06.2024 проведено медичний огляд у Гарнізонній військово-лікарській комісії в/ч НОМЕР_6 . Встановлено діагноз: стан після вогнепального ізольованого осколкового сліпого поранення шиї з наявністю стороннього тіла та ушкодженням внутрішньої яремної вени зліва (26.05.2024), лікованого оперативно: видалення уламку з ділянки лівої внутрішньої яремної вени, гемостаз (27.05.2024), у вигляді незміцнілих рубців, помірного больового синдрому. Поранення (контузія, травма або каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (Довідка про обставини травми №23 від 30 травня 2024 року видана командиром військової частини НОМЕР_5 ). Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.07.2007 №370 поранення кваліфікується як тяжке. На підставі статті 81 гр II Розкладу хвороб, потребує відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на 30 календарних днів (Додається). У період з 27.05.2024 по 04.10.2024 року, ОСОБА_1 проходив лікування та реабілітацію після отримання тяжкого поранення. Проходження лікування та реабілітації після поранення, отриманого під час захисту Батьківщини, прирівнюється до виконання бойових завдань. Військовослужбовцям за цей час виплачується грошове забезпечення, включаючи додаткову винагороду у 100 000 грн. відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022. Цю обставину відповідач не заперечує та належними доказами не спростовує. Відтак третю та четверту умови дотримано.
Доказів притягнення позивача до кримінальної відповідальності, двократного або більше притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення чи до дисциплінарної відповідальності, що враховується для оцінки стану дисципліни і строк дії стягнень за які не закінчився, матеріали справи не містять; відповідач на наявність таких обставин не посилається. Отже, обмежень, передбачених абзацом п`ятим пункту 4 постанови № 153, до позивача не застосовується.
Спірним у справі є питання дотримання другої умови - чи був позивач у віці до 25 років прийнятий на військову службу під час воєнного стану, з огляду на те, що контракт ним укладено 30.07.2020, тобто до введення воєнного стану.
Як убачається з матеріалів справи, позивач уклав контракт про проходження військової служби строком на три роки 30.07.2020 у віці 22 роки. Сплив трирічного строку контракту припадав на 30.07.2023, тобто на період дії воєнного стану, введеного з 24.02.2022. На цю дату позивач не звільнився з військової служби, а продовжив її проходження. При цьому згідно з пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та умовами укладеного контракту в разі настання особливого періоду військовослужбовець проходить військову службу понад установлений строк контракту до оголошення демобілізації. Тобто з 30.07.2023 позивач у віці 25 років продовжив проходження військової служби в умовах воєнного стану.
Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що укладення позивачем контракту 30.07.2020 беззастережно виключає його з кола осіб, на яких поширюється дія пункту 4 постанови № 153, з огляду на таке.
Суд враховує, що постанова № 153 не містить застережень чи обмежень щодо необхідності укладення контракту вперше або щодо неприпустимості врахування продовження проходження військової служби в умовах воєнного стану. Метою постанови, як випливає з її назви та змісту, є підвищення мотивації окремих категорій громадян до проходження військової служби під час воєнного стану та винагородження за тривалість проходження служби в бойових умовах. Позивач, який продовжив проходження військової служби в умовах воєнного стану та брав безпосередню участь у бойових діях, за своїм фактичним становищем повністю відповідає тій категорії осіб, для мотивації та винагородження яких ухвалено постанову № 153.
Тлумачення пункту 4 постанови № 153 у вузькому значенні - лише щодо осіб, які вперше були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, - призводило б до дискримінації осіб, які до 25 років були прийняті на службу до введення воєнного стану і після його введення також виявили волю продовжувати військову службу, фактично проходячи її в умовах воєнного стану та беручи участь у бойових діях. Частинами першою, другою статті 24 Конституції України закріплено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками соціального походження, майнового стану чи іншими ознаками.
Конституційний Суд України у Рішенні від 07.07.2004 № 14-рп/2004 наголосив, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності, що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими; у противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію. Суд не вбачає істотної, об`єктивно виправданої та справедливої мети, яка б виправдовувала позбавлення права на винагороду осіб, котрі, перебуваючи у тій самій віковій категорії та беручи участь у бойових діях, продовжили проходження військової служби в умовах воєнного стану лише на тій підставі, що первісно контракт укладено до 24.02.2022.
Суд також враховує, що в разі неоднозначності норми права перевага надається тлумаченню, яке найбільш повно забезпечує реалізацію прав особи. Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі № 240/4894/23, вирішуючи спір про право на соціальну виплату, передбачену актом Кабінету Міністрів України, сформулював правовий висновок, відповідно до якого застосування судом принципу тлумачення закону на користь особи (in dubio pro homine) має бути правилом, а принцип тлумачення закону на користь особи не передбачає ігнорування закону, але вказує на те, що в спірних ситуаціях суди повинні намагатися обрати інтерпретацію закону, яка максимально захищає права та інтереси особи: «у вагомих сумнівах - на користь людини». У силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України цей висновок враховується судом при вирішенні цієї справи.
Крім того, суд зважає на конституційно значущий характер функцій, які виконують громадяни, що захищають Вітчизну. Конституційний Суд України у Рішенні від 18.12.2018 № 12-р/2018 зазначив, що, виходячи зі змісту статей 17, 65 Основного Закону України, громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, а тому держава повинна надавати їм особливий статус та забезпечувати додаткові гарантії соціального захисту.
Формування суб`єктного складу учасників експериментального проекту (пункт 3 постанови № 153) і визначення кола осіб, які мають право на винагороду (пункт 4 постанови № 153), не є тотожними. Пункт 3 постанови № 153 визначає учасників проекту як осіб віком від 18 до 25 років, які приймаються на службу за контрактом на посади рядового складу, тоді як пункт 4 окремо й самостійно визначає коло осіб, які набувають права на винагороду, охоплюючи осіб рядового, сержантського і старшинського складу, що проходять службу та брали безпосередню участь у бойових діях. Позивач підпадає під дію саме пункту 4 постанови № 153.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позивач відповідає сукупності умов, визначених пунктом 4 постанови № 153, а саме: належить до сержантського (старшинського) складу; у віці до 25 років продовжив проходження військової служби в умовах воєнного стану; станом на дату набрання чинності постановою № 153 проходив військову службу та продовжує її проходити; брав безпосередню участь у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю значно перевищує шість місяців станом на 13.02.2025; не належить до кола осіб, яким винагорода не виплачується. Відтак позивач має право на одноразову грошову винагороду в розмірі 1000000 грн.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може мати декларативного характеру. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на ефективний засіб юридичного захисту. Під ефективним способом захисту слід розуміти такий, що забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу одноразову грошову винагороду в розмірі 1000000 грн, передбачену пунктом 4 постанови № 153.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач правомірності своєї бездіяльності належними та допустимими доказами не довів.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст.2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди в розмірі 1000000 (один мільйон) гривень, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану». 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 одноразову грошову винагороду у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень, передбачену п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”. 
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя 	Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ