ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2026 року 
м. Київ
справа № 757/42353/24-ц
провадження № 61-16625св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд):головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач)
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Русаков Сергій Олександрович,
на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2025 року у складі судді Козлова Р. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Поліщук Н. В., Соколової В. В.
у справі 
за позовом ОСОБА_1  (далі - позивачка) 
до 
відповідача - ОСОБА_2 (далі - відповідач) 
про стягнення аліментів на утримання дітей,
ухвалив постанову про таке:
І. Короткий зміст позовної заяви, судового рішення і вимог заяви
1. У вересні 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей.
2. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі частини заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 18 вересня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
3. 13 березня 2025 року представник позивачки - адвокат Русаков С. О. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив поновити строк на подання такої заяви та стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23 000,00 грн. На підтвердження таких витрат представник позивачки надав ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання правової допомоги, договір про спільну діяльність від 24 липня 2024 року та акт наданих послуг № 1 до договору про надання правової допомоги, складений 11 березня 2025 року.
4. Заява обґрунтована так:
- з огляду на складність справи розмір витрат на правничу допомогу, здійснених позивачкою, відповідає вимогам частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), тобто є співмірним;
- позивачка не мала можливості звернутись із такою заявою до ухвалення судом рішення через необхідність визначення остаточного обсягу робіт, виконаних адвокатом, та розміру витрат на правничу допомогу;
- про існування рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року представник позивачки дізнався 11 березня 2025 року, коли копія цього рішення надійшла на його електронну пошту;
- наявні правові підстави для поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення.
IІ.Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
5. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року, заяву представника позивачки про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду. 
6. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, залишаючи без розгляду заяву, виходив з того, що представник позивачки подав докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу поза межами строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК, а клопотання про поновлення такого строку є необґрунтованим. 
ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
7. У касаційній скарзі представник позивачки просить оскаржувані судові рішення скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
8. Касаційна скарга мотивована такими обставинами:
- суди під час ухвалення судових рішень порушили вимоги частин четвертої, п`ятої, восьмої статті 83, частин першої, третьої статті 127, частини третьої статті 211, частини п`ятої статті 268 ЦПК, частини третьої статті 3 Закону України від 22 грудня 2005 року № 3262-ІV «Про доступ до судових рішень» (далі - Закон України «Про доступ до судових рішень»), пункту 1 розділу ІІ, пункту 1 розділу ІІІ Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2018 року № 1200/0/15-18 (далі - Порядок ведення Єдиного державного реєстру судових рішень), та не врахували правові висновки, які містяться у постановах Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 357/6367/15-ц, від 25 липня 2023 року у справі № 522/564/21, від 10 серпня 2023 року у справі № 392/581/22, від 13 вересня 2023 року у справі № 367/1267/20, від 01 листопада 2023 року у справі № 369/4378/22, від 22 листопада 2023 року у справі № 513/730/21;
- ЦПК не встановлює неможливості поновлення пропущеного процесуального строку для подання стороною доказів на підтвердження розміру судових витрат у зв`язку з розглядом справи (подібний за змістом правовий висновок наведений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2021 року у справі № 908/3408/20);
- суд першої інстанції не повідомив позивачку, яка просила розглянути справу у її відсутності, про те, що датою ухвалення рішення буде саме 20 січня 2025 року;
- скорочене чи повне судове рішення від 20 січня 2025 року позивачці не було вручене;
- у рішенні Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року зазначено про те, що повний його текст складений 31 січня 2025 року. У системі «Електронний суд» вказано, що таке рішення доставлене до електронного кабінету представника позивачки лише 11 березня 2025 року о 20:51 годині;
- суд першої інстанції не надіслав до Єдиного державного реєстру судових рішень текст рішення від 20 січня 2025 року на наступний день після його ухвалення. Це було зроблено судом лише 11 березня 2025 року (зареєстроване таке рішення було 12 березня 2025 року, а надання загального доступу забезпечено 13 березня 2025 року);
- до цього часу позивачка та її представник не знали про результати розгляду справи, оскільки рішення суду на їх адресу не надходило;
- дізнавшись про ухвалення судом рішення, 13 березня 2025 року представник позивачки подав до суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення;
- саме бездіяльність суду першої інстанції щодо вчасного оприлюднення судового рішення, яка носить системний характер, призвела до того, що позивачка звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення 13 березня 2025 року;
- оскаржувану ухвалу від 05 червня 2025 року суд першої інстанції також оприлюднив не на наступний день після її ухвалення, а лише 05 вересня 2025 року (через три місяці), тобто із грубим порушенням частини третьої статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень», пункту 1 розділу ІІ, пункту 1 розділу ІІІ Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень;
- таким чином строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення був пропущений позивачкою з поважних причин;
- висновок судів про необґрунтованість клопотання про поновлення пропущеного строку є помилковим.
ІV. Рух справи
9. 30 грудня 2025 року представник позивачки звернувся із касаційною скаргою.
10. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 грудня 2025 року суддею-доповідачем призначено Тітова М. Ю.
11. Ухвалою від 19 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі.
12. 04 лютого 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
13. У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Тітова М. Ю. на підставі службової записки Секретаря Другої судової палати Зайцева А. Ю. згідно з розпорядженням Верховного Суду від 03 червня 2026 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.
14. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2026 року суддею-доповідачем призначено Пархоменка П. І.
15. Ухвалою від 28 липня 2026 року справупризначено до судового розгляду.
16. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
V. Позиція Верховного Суду
17. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК), Верховний Суд зазначає таке.
18. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
19. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК).
20. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК).
21. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК).
22. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК).
23. Цей суд звертає увагу на те, що у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
24. У передбачених нормами ЦПК випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11).
25. З матеріалів справи вбачається, що під час подання позовної заяви представник позивачки заявив, що орієнтовний розмір судових витрат, які позивачка понесла і очікує понести у зв`язку із розглядом справи, становить 20 000,00 грн, що є витратами на професійну правничу допомогу. Зазначив, що докази, які підтверджують розмір понесених судових витрат, будуть надані після ухвалення рішення по суті позовних вимог разом із заявою про ухвалення додаткового рішення (а. с. 1-4). 
26. 20 січня 2025 року суд першої інстанції ухвалив рішення про часткове задоволення позову у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін та їхніх представників у судовому засіданні. Повний текст цього судового рішення складений 31 січня 2025 року (а. с. 62-65).
27. 13 березня 2025 року представник позивачки надіслав заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив поновити строк на подання такої заяви та стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23 000,00 грн. До заяви представник позивачки додав ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання правової допомоги, договір про спільну діяльність від 24 липня 2024 року та акт наданих послуг № 1 до договору про надання правової допомоги, складений 11 березня 2025 року (а. с. 67-75).
28. Представник позивачки клопотання про поновлення процесуального строку обґрунтував тим, що позивачка не мала можливості звернутись із заявою про стягнення судових витрат до ухвалення рішення судом першої інстанції через необхідність визначення остаточного обсягу робіт, виконаних адвокатом, та розміру таких витрат.Зазначив, що про ухвалення судового рішення від 20 січня 2025 року він дізнався лише 11 березня 2025 року, після отримання його в електронному кабінеті.
29. Верховний Суд наголошує, що згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК, пунктом 3 частини першої статті 382 ЦПК у мотивувальній частині судового рішення зазначаються, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
30. Касаційний суд зауважував, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується. При цьому не має значення, чи стосується такий довід (аргумент) судового рішення по суті, чи тільки процесуального питання (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 10 січня 2024 року в справі № 501/1672/22).
31. Залишаючи без розгляду заяву представника позивачки, суди виходили з того, що представник позивачки подав докази понесення витрат на правничу допомогу з пропуском п`ятиденного строку, визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК, а саме 13 березня 2025 року. Апеляційний суд також зазначив, що представник позивачки був обізнаний про призначення справи до розгляду на 20 січня 2025 року, тому мав цікавитись результатом її розгляду. Цивільне законодавство пов`язує виконання вимог частини восьмої статті 141 ЦПК саме з датою ухвалення судового рішення, а не з датою його отримання. У зв`язку із чим суди визнали причини пропуску цього строку неповажними.
32. Верховний Суд підкреслює, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК).
33. Норми ЦПК не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
34. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
35. Далі цей суд наголошує, що у частині п`ятій статті 272 ЦПК передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
36. Суди не звернули уваги на те, що повний текст судового рішення від 20 січня 2025 року складений 31 січня 2025 року.
37. Доказів вручення судового рішення позивачці чи її представнику у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК, матеріали справи не містять. Згідно із супровідним листом належним чином завірену копію рішення суду від 20 січня 2025 року Печерський районний суд міста Києва на поштові адреси надіслав учасникам справи 13 березня 2025 року (а. с. 66).
38. З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішення суду від 20 січня 2025 року надіслане 11 березня 2025 року, зареєстроване 12 березня 2025 року, а надання загального доступу забезпечено 13 березня 2025 року.
39. В такій ситуації суди не врахували, що представник позивачки до закінчення судових дебатів у справі зробив відповідну заяву щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та подав докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат, протягом п`яти днів з дня вручення йому копії рішення суду, тому строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК, який не є присічним, може бути поновлений.
40. Доказів того, що позивачка чи її представник до 11 березня 2025 року були достовірно обізнані про ухвалення судом рішення, матеріали справи не містять; не підтверджується це і змістом заяви представника позивачки від 20 січня 2025 року, в якій він просить проводити розгляд справи за його відсутності (а. с. 60).
41. З огляду на викладене суди зробили передчасний висновок про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду. Тому оскаржені судові рішення належить скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
42. Аналогічний правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2025 року у справі № 753/18581/23.
VІ. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
43. За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку із чим касаційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду скасувати. Справу за заявою позивачки про ухвалення додаткового рішення направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, що відповідає змісту статті 411 ЦПК.
Із цих підстав,
керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Русаков Сергій Олександрович, задовольнити.
2. Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року скасувати та передати справу за заявою  ОСОБА_1 , поданою її представником Русаковим Сергієм Олександровичем, про ухвалення додаткового рішення до суду першої інстанції для продовження розгляду.
3. З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції ухвала Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2025 року та постанова Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: | В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко