ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/1292/25  Номер провадження 22-ц/814/2865/26 | Головуючий у 1-й інстанції Гришко О. Я.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2026 року | м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Дряниця Ю.В.,
судді Дорош А.І., Лобов О.А., 
секретар Чемерис А.К.,
з участю представника позивача - адвоката Черниша Є.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником – адвокатом Черниш Євгенієм Анатолійовичем, 
на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 18 березня 2026 року, постановлене суддею Гришко О.Я. (повний текст складено 23 березня 2026 року), 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , територіальної громади в особі Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області, третя особа: приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Черненко Оксана Олександрівна, про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:
12.12.2025 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який за життя залишив заповідальне розпорядження та усе належне йому майно заповів позивачу, ОСОБА_1 .
До складу спадщини після померлого ОСОБА_3 входило таке нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , та гараж з оглядовою ямою розташований, за адресою: АДРЕСА_2 .
Задля реалізації спадкових прав, позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області, але постановою від 29.09.2025 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане нерухоме майно йому було відмовлено, у зв`язку із тим, що вчинення нотаріальної дії буде суперечити закону. При винесенні такої постанови приватний нотаріус виходив із того, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і, як наслідок, правовстановлюючий документ відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. 
Із підстав викладеного, просить суд захистити належні йому спадкові права та визнати за ним, позивачем, право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , та гараж з оглядовою ямою розташований, за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області 18.03.2026 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , територіальної громади в особі Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом – відмовлено. 
Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що за життя спадкодавця, останній був власником спірного нерухомого майна.
Позивач, в інтересах якого діє представник – адвокат Черниш Є.А., оскаржив рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. 
Також просить долучити до матеріалів справи та дослідити в якості письмового доказу дублікат договору купівлі-продажу, посвідчений 06.12.1991 держаним нотаріусом Оржицької нотаріальної контори Полтавської області Татусь Н.І., зареєстрований в реєстрі за №1293.
Як на порушення норм процесуального закону, посилається на те, що районний суд під час підготовчого засідання не розглянув клопотання позивача про витребування доказів, яке було додане до позовної заяви, фактично, перейшовши до його розгляду вже після з`ясування обставин справи та дослідження доказів. Відтак, у разі задоволення такого клопотання, отриманий судом доказ, був би недопустимим.
Просить урахувати, що вже після постановлення оскаржуваного судового рішення, позивач дізнався, що спірна квартира була придбана спадкодавцем за договором купівлі-продажу посвідченим 06.12.1991 держаним нотаріусом Оржицької нотаріальної контори Полтавської області. Проте дублікат такого договору сторона позивача отримала тільки 25.03.2026 у Полтавському обласному державному нотаріальному архіві, а тому такий доказ з поважних причин не становив предмет дослідження суду першої інстанції.
Наголошує, що у відповідності до вимог розділу ІІІ Закону УРСР «Про власність», чинного на час придбання квартири ОСОБА_3 , а також Положення про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт, затвердженого Постановою радою міністрів УРСР та Української Республіканської ради професійних спілок №142 від 19.05.1989, право власності на спірну квартиру повністю перейшло до ОСОБА_3 .
Вважає помилковими висновки районного стосовно відсутності дозволу на будівництво спірного гаража та доказів введення збудованого гаража в експлуатацію. При цьому наголошує, що відповідно до технічний паспорту спірний гараж з оглядовою ямою споруджений спадкодавцем у 1980 році. Як встановлено в ході судового розгляду справи, зокрема під час допиту свідків, спірний гараж було збудовано померлим ОСОБА_3 в 1973-1975 роках, отже діюче на той час законодавство не передбачало процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності та відповідно та відповідно отримання дозволу на будівництво. 
Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 25.05.2026 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
14.07.2026 Оржицька селищна рада, а 28.07.2026 – приватний нотаріус Черненко О.О. подали до апеляційного суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
У суді апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Черниш Є.А. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.
Інші учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 09.09.2013 складено відповідний актовий запис №37; місце державної реєстрації виконавчий комітет Оржицької селищної ради, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ./а.с.12/
За життя, а саме 13.02.2012, ОСОБА_3 складено заповіт, яким все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати і на що він за законом матиме право, заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заповіт записаний приватним нотаріусом Оржицького районного нотаріального округу Полтавської області Черненко О.О., зі слів ОСОБА_3 . Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса. Особу встановлено, дієздатність перевірено; заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі приватним нотаріусом Черненко О.О. 13.02.2012 за №203/а.с.14, 15/
16.09.2013 до приватного нотаріуса Черненко О.О. надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 /а.с.16/
Постановою приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Черненко О.О. від 29.09.2025 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 ; та на гараж № НОМЕР_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що вчинення нотаріальної дії буде суперечити закону. При винесенні такої постанови приватний нотаріус виходив із того, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і, як наслідок, правовстановлюючий документ відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку./а.с.17/
На підтвердження належності спірного майно спадкодавцю, стороною позивача надано суду: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , та на гараж № НОМЕР_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , виготовлений КП «Лубенське МБТІ», виготовлені КП «Лубенське МБТІ»; інформаційні довідки КП «Лубенське МБТІ», зі змісту яких убачається, що указане нерухоме майно на підприємстві не зареєстровані./а.с.18-30/
11.11.2025 ФО-П ОСОБА_4 складено Звіт №1111-01-1 про оцінку майна двокімнатної квартири загальною площею 52 кв.м, на 2-му поверсі 2-х поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; а також Звіт №1111-01-2 про оцінку майна - гараж № НОМЕР_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , зі змісту якого убачається рік побудови гаража - 1980 р./а.с.30-43, 44-52/
04.10.2025 виконавчим комітетом Оржицької селищної ради листом №02.1-02/40 повідомлено, що у погосподарських книгах по населеному пункту Оржиця відсутня інформація щодо належності та приватизації нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , гаража АДРЕСА_5 , та земельної ділянки./а.с.51-56/
03.11.2025 Трудовим архівом Оржицької селищної ради листом №169/01-11 надано архівну довідку про проведення продажу житлових будинків по АДРЕСА_6 тов. ОСОБА_3 , сума 4420 крб, за згодою членів сім`ї тов. ОСОБА_5 (наказ №53 від 05.12.1991), та надано завірену копію такого наказу./а.с.59, 60-64/
03.12.2025 АТ «Полтаваобленерго» листом №10-73/28168 повідомлено, що 09.09.2015 між ОСОБА_1 та підприємством укладено тимчасовий договір №1210060725 про користування електричною енергією за об`єктом: АДРЕСА_4 , до моменту реєстрації права власності; 10.09.2015 між сторонами укладено тимчасовий договір №1210068891 про користування електричною енергією за об`єктом: АДРЕСА_2 .
01.01.2019 ОСОБА_1 шляхом фактичного споживання електричної енергії в порядку п.2.1.6 глави 2.1 Розділу ІІ ПРРЕЕ приєднався до договору споживання про надання послуг з розподілу електричної енергії за вказаними об`єктами./а.с.65-71/ 
При постановленні рішення районним судом досліджено матеріали спадкової справи №192/2013 та допитано в якості свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що житлова квартира на момент смерті належала померлому ОСОБА_3 . Зокрема, доказів сплати останнім відповідних коштів за спірну квартиру, а також доказів, що у вказаний час спірна квартира належала саме Оржицькому комбінату комунальних підприємств, і останній, відповідно, був належним продавцем цього майна. За таких обставин вказана позовна вимога не підлягає до задоволення.
При постановленні оскаржуваного рішення районним судом також враховано покази позивача та свідків, які сукупно підтвердили, що спадкодавець користувався спірним гаражем, бачили процес його будівництва. Між тим, районний суд виходив із того, що позивачем не надано доказів надання спадкодавцю передбаченого законодавством дозволу на будівництво спірного гаража та доказів введення збудованого гаража в експлуатацію.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільної процесуальних правовідносин та їх гарантій.
До ознак, що характеризують правосуддя, відноситься, у тому числі, здійснення правосуддя тільки у передбаченому законом порядку (процесуальна форма). При цьому під правосуддям необхідно розуміти не лише діяльність суду щодо вирішення спору про право, але й обов`язкове дотримання процесуальної форми, в якій не просто передбачені порядок і послідовність вчинення процесуальних дій, а й відображено вимоги справедливих (належних) судових процедур.
При цьому, по-перше, цивільна процесуальна форма, завжди обов`язково має нормативний і системний характер. По-друге, вона, по суті, передбачає «алгоритм» поведінки кожного суб`єкта при розгляді та вирішенні цивільної справи (у тому числі і суду). По-третє, становить гарантію дотримання законності, оскільки її недодержання призводить до різних негативних наслідків.
Згідно із частиною першою статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Відповідно до положень частин другої статті 84 ЦПК України у клопотанні повинно бути зазначено який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Витребування доказів судом має бути застосовано як виключення, а не як правило. Сторона не має зловживати правом клопотати про витребування доказів для отримання якої-небуть інформації, що може бути використана для доведення обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Як убачається із матеріалів справи, при зверненні в суд із цим позовом стороною позивача ініційовано клопотання про витребування доказів, а саме: 1) від приватного нотаріуса Черненко О.О. - копію спадкової справи №192 за 2013 рік після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 2) від Полтавського обласного державного нотаріального архіву - інформацію про наявність чи відсутність у документах архіву відомостей, що стосуються вчинення нотаріальної дії (орієнтовний період із 1990 по 1992 р.р) щодо спірного нерухомого майна. Передувало зверненню в суд із таким клопотанням, спрямування адвокатом відповідного запиту безпосередньо до архіву, запитувану інформацію за яким адвокат не отримав./а.с.73-81/
Відповідно, сторона позивача мала легітимні очікування, що клопотання про витребування доказів буде розглянуто судом до закінчення підготовчого засідання. Між тим, із запису протоколу судового засідання від 18.03.2026, дослідженого колегією суддів, убачається, що відповідне клопотання поставлено судом на обговорення сторін вже після закінчення дослідження матеріалів справи, тобто поза межами строку, визначеного процесуальним законом. Відтак, не залежно від того, що представник позивача - адвокат Черниш Є.А. зняв з розгляду клопотання про витребування доказів, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що у разі задоволення такого клопотання запитувані докази набули б статусу недопустимих, оскільки одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 
Відповідно до частин другої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно із позицією Верховного Суду, сформованою у справі №646/857/18 від 24.07.2024, положення цивільного процесуального законодавства надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування та відповідає процедурі повного розкриття доказів. 
Із огляду на викладене та враховуючи, що сторона позивача своєчасно звернулася в суд із клопотанням про витребування доказів, попередньо, вживала заходи для отримання таких доказів у позасудового порядку, а також допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального закону, яке у розумінні ч.3 ст.376 ЦПК України, не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегія суддів вважає за можливе прийняти до уваги та надати оцінку доказу, який не становив предмет дослідження суду першої інстанції, а саме - дублікату договору купівлі-продажу від 06.12.1991, посвідченому Вербецькою Т.М., державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1293.
Зі змісту такого правочину вбачається, що Оржицький комбінат комунальних підприємств та ОСОБА_3 уклали договір про таке: Оржицький комбінат комунальних підприємств продав, а ОСОБА_3 купив квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_7 , квартира номер шість Оржицького району Полтавської області та в цілому складається із частини жилого будинку літ.А-2 та сарая «Б». 
В користування переходить квартира номер шість, яка складається із коридора 6-І пл.8.4 кв.м, кімната 6-2 пл.17.3 кв.м, шафи 6-3 пл.1,0 кв.м, ванна 6.4 пл.2.1 кв.м, 6-5 туалет пл.1,2 кв.м, кухня 6-6 пл.8,0 кв.м, шафа 6-7 пл.0,6 кв.м, кімната 6,8 пл.12,8 кв.м, 1/12 ч.сарая, загальна житлова площа 30,1 кв.м.
Ця квартира належить продавцю Оржицькому ККП на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Лубенським МБТІ 05.06.1991, зареєстрованого в реєстрову книгу №1 за реєстром №6.
Продаж цей вчинено за 4420 карбованців, які повністю сплачені покупцем ОСОБА_3 через відділення Ощадного банку./а.с.170, 171/
За змістом частини другої статті 12 Закону УРСР «Про власність» громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.
Об`єктами права індивідуальної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення (частина перш статті 13 цього Закону).
Згідно зі статтею 15 Закону УРСР «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством Української РСР. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.
Згідно із пунктом 14 Положення про продаж громадянам в власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 19.05.1989 №142, рішення про продаж у власність громадян квартир (будинків), що входять до житлового фонду місцевих Рад народних депутатів, приймають виконавчий комітет районної, міської, районної у місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а тих, що входять до відомчого і громадського житлового фонду, - відповідно адміністрація підприємства, об`єднання, організації, орган громадської організації. 
Купівля-продаж квартири (будинку) оформляється договором, який повинен бути нотаріально посвідчений і зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, а там, де є орган технічної інвентаризації, - в цьому органі. (пункт 15 цього Положення).
Громадяни, які уклали договір купівлі-продажу квартири (будинку), набувають права власності на квартиру (будинок) з моменту укладення договору. Зазначені громадяни мають право володіти, користуватися і розпоряджатися квартирою (будинком) в межах, установлених законом (п.18 Положення).
Із огляду на викладені норми права, оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами належність спадкодавцю на праві приватної власності спірної квартири, а відтак, права позивача на її успадкування за заповітом.
Колегія суддів також визнає помилковими висновки суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів надання спадкодавцю передбаченого законодавством дозволу на будівництво спірного гаража та доказів введення збудованого гаража в експлуатацію. При цьому, колегія суддів ураховує наступне.
Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із частиною четвертою статті 3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»; аналізуючи зміст якого слід дійти висновку, що документ, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.08.1992.
При постановленні оскаржуваного рішення поза увагою районного залишився той факт, що згідно із технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна та звітом про його оцінку цегляний гараж з оглядовою ямою збудований у 1980 році та за життя спадкодавця перебував у його користуванні і він, як власник майна, ніс тягар його утримання, що підтверджується показами свідків та наявними у справі письмовими доказами, зокрема, інформацією АТ «Полтаваобленерго». Після смерті власника, ОСОБА_3 , позивач, як його спадкоємець за заповітом, діючи добросовісно та відкрито користувався спірним майном. 
Установивши викладене та ураховуючи, що індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на спірний гараж в порядку спадкування за законом. 
Доводів на спростування викладеного відповідачами не наведено. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, із постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 664,64 грн.
Керуючись ст.ст.367,368, 374, 376 п.п.3,4, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником – адвокатом Черниш Євгенієм Анатолійовичем, - задовольнити.
Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 18 березня 2026 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , територіальної громади в особі Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на нерухоме мано:
- квартира АДРЕСА_1 , розташовану на другому поверсі, літера по плану «А-2», загальною площею 52,0 кв.м, житловою площею 29,9 кв.м, кількість кімнат -2;
- гараж з оглядовою ямою, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути із  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 664,64 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14.09.2026.

Головуючий суддя         Ю.В. Дряниця

Судді           А.І. Дорош

О.А. Лобов