ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
    	Справа № 636/1729/26  Провадження 2/636/2508/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.07.2026 місто Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Золотоверхої О.О.,
за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чкаловської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області, про визнання права власності на спадкове майно,-
ВСТАНОВИВ:
20.02.2026 (зареєстровано 24.02.2026) через систему «Електронний суд» надійшов позов адвоката Чічерової І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , в якому вона просила: встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2017 року до моменту відкриття спадщини, за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,99 га, яка розташована на території Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_2 кадастровий номер 6325456700:02:000:0500, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .
В обґрунтування позову вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с-щі Пролісне, Чугуївського району, Харківської області помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ХР № 024262, був власником земельної ділянки площею 2,99 гектарів, що розташована на території Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6325456700:02:000:0500. 
Спадкоємцем першої черги після померлого ОСОБА_2 є його донька, ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить вищевказана земельна ділянка площею 2,99 га, яка розташована на території Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину фактично, тому що на день смерті свого батька була зареєстрована та фактично проживала разом з ним з 2017 року по день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 . 
Інших спадкоємців, що претендують на спадщину після смерті ОСОБА_2 немає. 
ОСОБА_1 звернулась до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька. Згідно відповіді № 198/02-14 від 11.02.2025 Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області вбачається, що Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області немає можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, так як правовстановлювальний документ на земельну ділянку серія та номер ІІ-ХР №024262 – відсутній. У зв`язку з вищевказаним Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області пропонує звернутися до Чугуївського міського суду Харківської області з питань визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Оскільки Позивачка постійно проживала разом з спадкодавцем, то вона вважала, що прийняла спадщину. В ч. 3 ст. 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач вважається такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки проживала однією сім`єю разом із ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 2017 року до дня смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, ОСОБА_1 в термін, передбачений ст.1270 ЦК України із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась до нотаріальної контори, але свідоцтво про право власності не видавалось. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, позивачу запропоновано звернутися до суду для визнання права власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за законом. Таким чином, позивач ОСОБА_1 після смерті спадкодавця є єдиним спадкоємцем спадкового нерухомого майна, яка прийняла спадщину фактично та протягом строку, передбаченого ч.1 ст. 1270 ЦК України, не заявила про відмову від неї, однак оформити спадщину на своє ім`я не змогла, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно.
Представник позивача надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути справу без їх участі.
Від начальника селищної військової адміністрації надійшла заява про розгляд справи без їх участі за наявними в матеріалах справи документами.
Суд, розглянувши позовну заяву, повно та всебічно дослідивши надані докази встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у с-щі Пролісне Чугуївського району Харківської області помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 07.05.2025 (актовий запис про смерть №299 від 07.05.2025, а.с. 5/2).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою померлого ОСОБА_2 , на підтвердження чого надано копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якої записано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.6) та копію свідоцтва про шлюб, укладеного між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 », а.с.5).
Відповідно до копії паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 30.08.2016 (а.с.6/2-7). Згідно копії довідки №Н-22/05-01-07 від 11.02.2026 з Пролісненської селищної ради, ОСОБА_1 на момент смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та фактично проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , вела сумісне господарство з померлим з 2017 року до дня його смерті та здійснила поховання за власний рахунок (а.с.10). Аналогічне вказано у акті про встановлення фактичного проживання від 11.02.2026 за підписом свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , депутата ради ОСОБА_9 (копія а.с.11).
Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ХР №024262 від 21.08.1992 (а.с.8) ОСОБА_2 був власником земельної ділянки, розташованої на території Чкаловської селищної ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2.99 га. Згідно Інформаціі Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 13.02.2026 (копія а.с.9/2) власником земельної ділянки № 6325456700:02:000:0500, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2.9925 га, розташованої на території Чкаловської селищної ради, є ОСОБА_2 (номер запису про право 14285354); зареєстровано право оренди за ПАТ «Агрокомбінат Слобожанський» (запис №14285393).
Відповідно до копії листа з Чугуївської державної нотаріальної контори від 11.02.2026 за вих.№198/02-14, адресованого ОСОБА_1 (а.с.10/2) щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 2.99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , нотаріальна контора не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як правовстановлюючий документ на земельну ділянку, серія та номер ІІ-ХР №024262 – відсутній; рекомендовано звернутися до Чугуївського міського суду Харківської області з питань визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Згідно із ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.
При цьому, згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та інший вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.
Згідно з пп.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.
Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року).
Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів.
Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
Факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , спільно, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів.
Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.
Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Враховуючи вищевикладене, а також, що встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження необхідне позивачу для реалізації права на спадщину, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити та встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2017 року до моменту відкриття спадщини, за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України установлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 
Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222, ч.ч. 1, 2 ст. 1258, ч. 1 ст. 1261 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно дост.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно ч.ч.1-5, 7-10, 14 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.  Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;  шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;  за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);  за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.  Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.  Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.  Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.  Наявність обмежень у використанні земель, у тому числі червоних ліній, в межах земельної ділянки, що формується для обслуговування існуючого об`єкта нерухомості (будівлі, споруди), не перешкоджає її формуванню та визначенню її цільового призначення для потреб, пов`язаних із функціонуванням зазначеного об`єкта з дотриманням встановлених обмежень щодо використання земельної ділянки.
Згідно ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з заявою про передачу такої земельної ділянки у їхню власність. Набуття громадянами права власності на земельну ділянку за давністю користування здійснюється в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами згідно із статтею 118 цього Кодексу в межах норм, визначених статтею 121 цього Кодексу.
Судом встановлено, що позивачем доведено, що вона є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_2 .
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі викладеного, враховуючи, що оригінал правовстановлюючого документа відсутній, що унеможливлює оформлення права позивача на спадкування щодо спірної земельної ділянки, суд вважає, що позов в частині визнання права власності також підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.12, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, пп.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Чкаловської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 2017 року до моменту відкриття спадщини, за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 . 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 2,99 га, яка розташована на території Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6325456700:02:000:0500, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ХР № 024262, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач:  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) ;
Відповідач: Чкаловська селищна військова адміністрація Чугуївського району Харківської області (код ЄДРПОУ 44746419, адреса: Харківська область, Чугуївський район, с-ще Пролісне, вул. Свободи, буд. 1)
Повний текст рішення суду виготовлено 17.07.2026.

Суддя О. О. Золотоверха