Справа № 131/117/26
Провадження № 22-з/801/113/26
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції 
Доповідач:Береговий О. Ю.

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року | Справа № 131/117/26 | м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Берегового О.Ю. (судді – доповідача),
суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С., 
за участю секретаря судового засідання: Козюми Д.О.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці заяву представника ОСОБА_2 – адвоката Герасимовської Наталі Миколаївни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Герасимовської Наталі Миколаївни на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2026 року, 

в с т а н о в и в:

В січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.
Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову, тобто з 26 січня 2026 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Стягнуто з ОСОБА_2 1331,20 грн судового збору в дохід держави.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 – адвокат Герасимовська Н.М. подала апеляційну скаргу.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Герасимовської Н.М. задоволено частково.
Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2026 року змінено, зменшено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 1/4 до 1/8 частин всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову, тобто з 26 січня 2026 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
24 липня 2026 року представник ОСОБА_2 – адвокат Герасимовська Н.М. через систему «Електронний суд» подала до Вінницького апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з позивача  ОСОБА_1 на користь відповідача  ОСОБА_2  15000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Вказує, що в прохальній частині апеляційної скарги та під час судових дебатів адвокатом Герасимовською Н.М. було заявлено про намір подати заяву про розподіл судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява про ухвалення додаткового судового рішення підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Згідно із ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відповідно до статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
З матеріалів справи вбачається, що 29 квітня 2026 року між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Герасимовською Н.М. було укладено договір про надання правової допомоги № 29.04-02/26.
Пунктом 3.2 зазначеного договору передбачено, що оплата договору здійснюється з наступного розрахунку: знайомлення та вивчення рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 березня 2026 року; аналіз судової практики та формування позиції для клієнта; складення та написання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі – 12000 грн; участь у судовому засіданні в режимі ВКЗ у разі необхідності – 3000 грн.
В заяві про ухвалення додаткового рішення адвокат Герасимовська Н.М. зазначає, що на виконання положень договору про надання правової допомоги № 29.04-02/26 від 29 квітня 2026 року нею:
- здійснено ознайомлення з рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 березня 2026 року;
- зроблено аналіз судової практики та формування позиції для клієнта;
- складено та написано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у
справі № 131/117/26;
- взято участь у судовому засіданні адвоката при розгляді апеляційної скарги
в режимі ВКЗ 20 липня 2026 року.
Таким чином, станом на 22 липня 2026 року апелянтом понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17000 грн відповідно до умов договору про надання правничої допомоги.
Проте, в прохальній частині заяви просить стягнути 15000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Гончар О.І. подав до апеляційного суду заперечення в якому просить відмовити повністю в задоволенні заяви адвоката Герасимовської Н.М. про ухвалення додаткового рішення. Вказує, що витрати на правничу допомогу є неспівмірними, не підтверджено в належний спосіб отримання гонорару адвокатом.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Колегія суддів, розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.
Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку вищезазначеним доказам, дійшов висновку, що відповідачем доведена обставина отримання ним професійної правничої допомоги у межах даної цивільної справи в апеляційному суді.
Поряд з цим, витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн, на переконання колегії суддів є неспівмірними із складністю даної справи та виконаними адвокатом об`ємом роботи, витраченого часу під час розгляду справи в апеляційному суді, розмір таких витрат не відповідає критерію реальності, розумності їхнього розміру. 
Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, наявність заяви щодо неспівмірності витрат відповідача на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви адвоката Герасимовської Н.М. про стягнення витрат на правничу допомогу, та вважає за необхідне стягнути з позивача  ОСОБА_1 на користь відповідача  ОСОБА_2  витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, який буде відповідати критерію розумності, виваженості та справедливості. В іншій частині заяви відмовити.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст.137, 141, 270 ЦПК України, суд,

постановив:

Заяву представника ОСОБА_2 – адвоката Герасимовської Наталі Миколаївни про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Ухвалити по справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Герасимовської Наталі Миколаївни на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2026 року, додаткову постанову.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  5000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
В іншій частині заяви відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття. На додаткову постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий      О. Ю. Береговий 

Судді       О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк