ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/18903/24 Головуючий суддя І інстанції Латка І. П.
Провадження № 22-ц/818/3341/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року  м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Темнюкової Марини Ігорівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 04 березня 2026 року, у цивільній справі №638/18903/24, за первісним позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,
в с т а н о в и в:
У провадженні Шевченківського районного суду міста Харкова перебуває цивільна справа за первісним позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. 
23 лютого 2026 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , подав заяву про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили прийняти зазначену заяву до розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 04 березня 2026 року залишено без розгляду заяву про зміну предмету позову.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, 16 березня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Темнюкова Марина Ігорівна подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та прийняти нову, якою прийняти до розгляду заяву про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.
Вказала, що узустрічній позовній заяві про поділ сумісного майна ОСОБА_3 однією з вимог заявлено поділ бізнесу зареєстрований на ФОП ОСОБА_1 . Остання вважала, що вартість бізнесу зареєстрованого за ФОП ОСОБА_1 , за попередніми розрахунками складає 5 600 000 грн., що містяться на банківських рахунках Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК», Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», CHINA MINSHENG BANK. Звертаємо увагу суду, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань діяльність ФОП ОСОБА_1 припинено 08.02.2022 року.
Зазначила, що оскільки ухвалою суду від 05 березня 2025 року суд повернувся до стадії підготовчого судового засідання у справі для вирішення клопотань ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , про призначення судової експертизи, про витребування доказів, про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. При поверненні до стадії підготовчого засідання сторони мають право подавати заяви та клопотання, необхідні для підготовки справи до розгляду. Повернення судом на стадію підготовчого засідання за клопотанням однієї сторони не позбавляє іншу сторону її процесуальних прав. Усі учасники зберігають право подавати клопотання, заяви, докази та заперечення, оскільки підготовче провадження відновлюється для належної підготовки справи, що гарантує принципи змагальності та рівності сторін.
Вважає, що висновки суду є не правомірними в частині того, що для ОСОБА_3 суд повернувся на стадію підготовчого засідання, а для ОСОБА_1 воно вже закрите. Саме після повернення на стадію підготовчого засідання та задоволення клопотань про витребування доказів, отримання відповідей із банків, поновлення провадження у справі Апелянт і подав заяву про врахування сумісних боргів при поділі майна. 
Також звертає увагу суду, що суд витребував інформацію по рахунках бізнесу Апелянта борги по якому і просив врахувати ОСОБА_1 при поділі майна. Одночасно Апелянтом зазначалось, що обороти по рахункам не є доказом вартості бізнесу та це не власні кошти ОСОБА_1 .
Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 у справі № 201/4160/19 вказав, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У згаданих постановах говориться, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Тобто збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Зауважила, що кредитором у ОСОБА_1 є відповідні державні органі іншої держави (Китайської Народної Республіки), які не залучались до участі у справі, тому ОСОБА_1 саме просив врахувати борги по бізнесу при розгляді по справі. Про те, що кожен вагомий аргумент має бути почутим та вмотивовано проаналізованим з боку судів першої та апеляційної інстанції наголошує й Верховний Суд, до прикладу, у постанові від 26.06.2018 у справі № 826/24815/15.
Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат: судовий збір – 1000 грн.
витрати на правову допомогу – 8 000 гривень. Сума судових витрат є орієнтовною та може бути відмінною від зазначеної залежно від розміру витрат, які будуть понесені відповідачем.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Згідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам ухвала суду не повністю відповідає.
Ухвала суду мотивована тим, що у поданій заяві стороною позивача належним чином не обґрунтовано та не доведено поважність причин пропуску процесуального строку для подання такої заяви про зміну предмету позову, не наведено об`єктивних причин, які б вказували на те, що позивач за первісним позовом не мав змоги подати вказану заяву у встановлений законом строк з об`єктивних причин. Відтак, зважаючи на необхідність дотримання принципу змагальності, розумності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного позивачем процесуального строку для подання заяви про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог і залишив цю заяву без розгляду.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). 
Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80, 81, 83), від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (підпункт 11.12) та від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина третя статті 13 ЦПК України).
Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно до частини третьої статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19 зазначено, що «під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі 923/1061/18, від 19 грудня 2019 року у справі № 925/185/19, від 23 січня 2020 року у справі № 925/186/19».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 570/5639/16-ц (провадження № 61-19440св21) зазначено, що зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи:
1) заміна одних позовних вимог іншими;
2) доповнення позовних вимог новими;
3) вилучення деяких із позовних вимог;
4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.
Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у ст.16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
При цьому збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.
Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15, у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19 та у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 201/4160/19.
До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, зокрема яке знаходиться в третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Постанови КЦС ВС від 12.06.2023 у справі № 712/8602/19, від 06.11.2024 у справі № 405/1459/20.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі й закінчується закриттям підготовчого засідання (частина друга статті 189 ЦПК України).
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що лише до закінчення підготовчого засідання позивачі можуть збільшити або зменшити позовні вимоги, змінити предмет або підставу позову.

Як вбачається з поданої представником позивача заяви про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог, у якій вказано, що на час звернення ОСОБА_3 з позовною заявою про розірвання шлюбу і фактичним припиненням шлюбних відносин борг сім`ї складає 2 026 507,70 Китайських юаней, що відповідно за офіційним курсом НБУ складає 11 328 178,04 грн. Просив суд врахувати при поділі майна подружжя спільні зобов`язання, що виникли у відкритій під час шлюбу Компанії з обмеженою відповідальністю «Гуанчжоу Чуньлянь Трейд Ко» (а.с.200-202 т.2).

З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.
Ухвалою суду від 08 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 14 січня 2025 року прийнято до спільного розгляду з позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року закрито підготовче судове засідання у справі.
В подальшому судом було встановлено, що під час підготовчого провадження, відповідач за первісним позовом разом із зустрічною позовною заявою заявив ряд клопотань, а саме про призначення судової експертизи, про витребування доказів, про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.
Ухвалою від 05 березня 2025 року суд повернувся до стадії підготовчого судового засідання у справі для вирішення клопотань ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , про призначення судової експертизи, про витребування доказів, про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.
Цією ж ухвалою суд вирішив зазначені клопотання та зупинив провадження у справі.
Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року суд поновив провадження у справі.
Ухвалою суду від 11 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , про залучення перекладача та проведення судового засідання в режимі відеоконференції - задоволено. Залучено до участі у справі № 638/18903/24 перекладача ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Підготовче судове засідання відкладено на 04 березня 2026 року об 11:15 год. (а.с.179 т.2).
23 лютого 2026 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , подав заяву про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог (а.с.200-202 т.2).
Ухвалою суду від 04 березня 2026 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог у справі за його первісним позовом (а.с.224 т.2). 
Цього ж дня, ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 31 березня 2026 року об 11:00 год. у приміщенні Шевченківського районного суду міста Харкова (а.с.225 т.2).

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо залишення без розгляду заяви про зміну предмета позову і вважає, що позивач має право на доповнення/уточнення позовних вимог, враховуючи приписи статей 13, 175, 197 ЦПК України, якими передбачено виключне право позивача на визначення предмета та підстав спору, а також способу захисту порушеного права та інтересу. У цьому випадку суд не врахував вимоги статті 189 ЦПК України, за якими одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті».

Отже, за змістом вказаних норм цивільного процесуального права та правових висновків касаційного суду - суд зобов`язаний розглянути такі заяви, якщо вони подані в належний строк і у відповідній формі.

Відмова суду врахувати заяву про зміну предмета позову або вирішення спору без її розгляду може порушувати право сторони на справедливий розгляд, гарантований статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та не відповідає основному завданню цивільного судочинства, ст. 2 ЦПК України.

Суд першої інстанції не з`ясував, що позивач не змінював предмет та підстави позову одночасно, що є ознаками нового позову, а лише доповнив їх на стадії підготовчого провадження.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що доступ до правосуддя має бути не лише формальним, а й реальним та ефективним, а тому суди повинні уникати надмірно формального підходу до тлумачення процесуальних норм.
Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Тому колегія суддів приходить до висновку, що постановляючи ухвалу про залишення такої заяви без розгляду, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
З наведених вище підстав, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Оскільки наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, питання щодо стягнення судових витрат за подання апеляційної скарги не вирішується.
Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Темнюкової Марини Ігорівни –задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 04 березня 2026 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 10 липня 2026 року.

Головуючий   В.Б.Яцина.

Судді колегії   Ю.М.Мальований.

О.Ю.Тичкова.