Справа № 755/8347/26 
провадження №2-а/694/36/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.07.2026 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого - судді Кравченко Т.М.,
з участю секретаря судового засідання Литвин Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
встановив:
25.06.2026 року до Звенигородського районного суду Черкаської області за підсудністю з Дніпровського районного суду міста Києва надійшли матеріали адміністративної справи №755/8347/26 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
ОСОБА_1 просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягненняпо справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №7173628 від 11.05.2026 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП. Стягнути з відповідача судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1331 грн. 50 коп.
Свої позовні вимоги  ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 11.05.2026 року інспектором 2 взводу 1 роти 1 батальйону 2 полку Управління патрульної поліції у місті Києві старшим лейтенантом поліції Проценком Є.В. відносно нього винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за порушення позивачем п.4.14 в ПДР України. Оскаржувана постанова, на думку позивача, винесена з істотним порушенням вимог чинного законодавства, без встановлення події та складу адміністративного правопорушення, без встановлення фактичних обставин та підтвердження вини позивача, а тому підлягає скасуванню. 
Позивач вказує на те, що в графі 5 оскаржуваної постанови зазначено: «11.05.2026 00:30:10, м. Київ, проспект Петра Григоренка, 20 виходив на проїзну частину поза межами пішохідного переходу, в невстановленому місці, на зауваження не реагував, чим порушив п.4.14 ПДР – порушення заборони ПДР пішоходами», однак не зазначено конкретний підпункт, який був порушений позивачем. Тобто в постанові не зазначена об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП. Крім того, місце вчинення правопорушення є суперечливим, оскільки будинки з парними номерами розташовані на іншому боці проспекту. Наведене свідчить про відсутність повного та об`єктивного з`ясування обставин справи. Інспектор не з`ясував, чи було вчинене правопорушення, чи винна особа в його вчиненні та інші обставин, які мають значення для вирішення справи, а відповідно до ст. 62 Конституції України та практики Верховного Суду всі сумніви у винуватості особи тлумачаться на її користь.
Ухвалою суду від 29.06.2026 року справу було прийнято до свого провадження, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
21.07.2026 року представник відповідача подав відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . Представник зазначає, що відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 порушив п. 4.14 ПДР України – порушення пішоходами правил переходу проїзної частини та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Доказом вчинення правопорушення ОСОБА_1 є відеозапис з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що позивач пересувався проїзною частиною та не реагування його на неодноразові вимоги покинути проїзну частину та не порушувати Правил дорожнього руху. Розгляд справи про адміністративне правопорушення посадовою особою патрульної поліції відносно позивача повністю відповідав спрощеній процедурі. Позивачу було роз`яснено його права, ознайомлено із суттю правопорушення. Позивач не просив залучити адвоката та не заявляв клопотань про відкладення розгляду справи. В діях пішохода ОСОБА_1 встановлена наявність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП. Оскаржувана постанова є законною, а суб`єкт владних повноважень при її винесенні діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений КУпАП.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з вимогами ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7173628 від 11.05.2026 року, ОСОБА_1 11.05.2026 року о 00 год. 30 хв. у м. Києві по проспекту Петра Григоренка, 20 виходив на проїзну частину поза межами пішохідного переходу, в невстановленому місці, на зауваження не реагував, чим порушив вимоги п. 4.14 ПДР України - порушення заборони ПДР пішоходами.
Цією постановою ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.
В якості доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та правомірності прийнятої постанови відповідач надав суду відеозапис з нагрудного реєстратора поліцейського №472383. 
Згідно з пунктом 4.14 ПДР України пішоходам забороняється:
а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;
б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід;
в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину;
г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження;
ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху;
д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку.
Частина 1 статті 127 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху.
Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України усі сумнівищодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, норми КАС України покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов`язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем у позовній заяві обставин.
Позивач ОСОБА_1 просить скасувати постанову від 11.05.2026 року про накладення на нього адміністративного стягнення, оскільки вважає цю постанову незаконною та такою, що прийнята без належної правової кваліфікації дій та без надання суб`єктом владних повноважень належних доказів вчинення правопорушення.
Представник відповідача вважає постанову законною та обґрунтованою, а дії суб`єкта владних повноважень такими, що відповідають вимогам закону. При цьому стороною відповідача не було надано суду належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження обставин, викладених в постанові по справі про адміністративне правопорушення, та правомірності винесеної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП. 
В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 «виходив на проїзну частину поза межами пішохідного переходу, у невстановленому місці, на зауваження не реагував, чим порушив п. 4.14.ПДР України». Однак в постанові не зазначено, який саме підпункт пункту 4.14. ПДР України було порушено ОСОБА_1 , а об`єктивна сторона правопорушення, описана в постанові не узгоджується з жодним із цих підпунктів.
Суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
З наданого суду відеозапису з боді камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 знаходився поряд з працівником поліції та вступив з ним в словесну суперечку, яка переросла у конфлікт із застосуванням фізичної сили. При цьому з відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 виходив на проїзну частину чи переходив проїзну частину поза пішохідним переходом.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП. 

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про скасування постанови від 11.05.2026 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч. 1ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1331 грн. 50 коп. згідно квитанції від 20.05.2026 року, вказана сума підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 77, 79, 127, 139, 246, 250, 286 КАС України, ст. ст. 7, 17, 18, 247, 251, 254-257, 280, 288, 293 КУпАП, суд,
у х в а л и в:
Адміністративний позов  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7173628 від 11.05.2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративного відповідності за ч. 1 ст. 127 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 50 коп. 
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1  .
Відповідач: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: 03048, м.Київ, вулиця Федора Ернста, 3, код ЄДРПОУ 40108646.

Суддя           Т.М. Кравченко