Справа № 454/1469/26	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:
головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,
за участю секретаря Кочмар Н-Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сокальскої міської ради Львівської області, третя особа: Сокальська державна нотаріальна контора Шептицького району про визнання права власності в порядку спадкування, 
в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати — ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
За життя спадкодавець збудувала вказаний будинок (рік закінчення будівництва — 1987), постійно проживала в ньому та володіла ним, об`єкт був належним чином облікований у по-господарській книзі Сокальської міської ради (номер об`єкта ПГО 0014-1). Проте за життя ОСОБА_2 не зареєструвала право власності на цей будинок у Червоноградському (Шептицькому) МБТІ, через що правовстановлюючий документ на ім`я спадкодавця відсутній.
Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, оскільки на день смерті матері проживала та була зареєстрована разом із нею, тобто прийняла спадщину фактично. Звернувшись до нотаріальної контори для оформлення спадщини, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність державної реєстрації права власності за спадкодавцем. У зв`язку з цим позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх спадкових прав шляхом визнання права власності в судовому порядку.
Відповідач — Сокальська міська рада Львівської області — у судове засідання свого представника не направив. На адресу суду від міської ради надійшла заява, у якій відповідач просить розглядати справу за відсутності його представника, позовні вимоги визнає повністю, проти задоволення позову не заперечує та покладається на розсуд суду.
Завідувач Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області звернувся до суду зі заявою про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, вирішення даної справи покладає на розсуд суду.
Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 16.04.2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Керуючись ч. 3 ст. 211 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши та всебічно оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини:
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Забужжя. Згідно з наданими документами - свідоцтво про народження позивачки, ОСОБА_1 є рідною донькою померлої, а отже, відповідно до ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги за законом.
На момент смерті ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала разом із нею за адресою: с. Забужжя, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання. Інших спадкоємців першої черги за законом чи за заповітом після смерті ОСОБА_2 немає. Чоловік позивачки, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ).
Згідно з матеріалами справи (висновком та технічним паспортом БТІ), за адресою: АДРЕСА_1 , розташований будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, зведений у 1987 році. Склад об`єкта:
Житловий будинок (літ. «А1-1»), прибудова (літ. «а2») загальною площею 76,1 кв.м, житловою площею 35,8 кв.м (коридор 1 — 9,9 кв.м, кухня 2 — 17,5 кв.м, житлова кімната 3 — 12,4 кв.м, житлова кімната 4 — 14,3 кв.м, житлова кімната 5 — 9,1 кв.м, коридор 6 — 3,9 кв.м, паливна 7 — 5,2 кв.м, санвузол 8 — 3,8 кв.м);
Господарські будівлі: сарай (літ. «Б1»), вбиральня (літ. «В1»), огорожа (№1).
Відповідно до довідки Сокальської міської ради від 01.02.2024 р., зазначений житловий будинок з господарськими будівлями був внесений та обліковувався в погосподарській книзі №1 (номер об`єкта ПГО 0014-1) за ОСОБА_2 . Згідно з довідкою МБТІ, державна реєстрація права власності на цей об`єкт нерухомості раніше не проводилася. Оціночна вартість нерухомого майна станом на дату оцінки становить 190 366,93 грн.
Заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке:
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачка цей строк не пропустила, оскільки проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.
Вирішуючи питання про належність спірного майна спадкодавцю на правах власності, суд застосовує нормативно-правові акти, які були чинними на момент закінчення будівництва об`єкта (1987 рік).
Право власності на збудований у 1987 році житловий будинок набувалося в порядку, що регулювався Цивільним кодексом УРСР 1963 року, постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» та Вказівками по веденню по-господарського обліку в сільських Радах народних депутатів.
Згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, будинки, які розташовувалися в сільських населених пунктах, не підлягали обов`язковій державній реєстрації в Бюро технічної інвентаризації (БТІ). Основним документом, що підтверджував належність будинку в сільській місцевості конкретній особі, був запис у по-господарській книзі сільської ради.
Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР (затвердженої наказом Мін`юсту УРСР від 31.10.1975 № 45/5), підтвердженням приналежності будинку в сільському населеному пункті вважалися довідки виконавчого комітету сільської ради, видані на підставі записів у по-господарських книгах.
Ця правова позиція повністю узгоджується з ч. 1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», де визначено, що для індивідуальних (садибних) житлових будинків, які були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських рад, де вевся по-господарський облік, документом, що підтверджує право власності для реєстрації, є саме виписка з погосподарської книги.
Враховуючи, що за життя ОСОБА_2 законно збудувала та володіла будинком, що підтверджено погосподарським обліком, вона набула на нього право власності, яке увійшло до складу спадщини після її смерті.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»:
«...найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем».
У таких випадках, якщо право власності за спадкодавцем підтверджується записом у по-господарській книзі та тривалим фактом володіння, позови спадкоємців про визнання права власності підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки позивач є єдиною спадкоємицею майна, але через відсутність реєстрації за життя матері не може отримати свідоцтво у нотаріуса, її право підлягає захисту шляхом ухвалення судового рішення.
З урахуванням визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права інших осіб, суд дійшов висновку про наявність усіх правових підстав для повного задоволення позову.
Позивачка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи, у зв`язку з чим на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Враховуючи, що спір виник внаслідок необхідності юридичного оформлення спадщини, а відповідач не оспорював прав позивачки, суд вважає за доцільне віднести судові витрати за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 319, 1216, 1218, 1261, 1268 Цивільного кодексу України, суд — 
в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 — задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входять:
житловий будинок (літ. «А1-1») та прибудова (літ. «а2») загальною площею 76,1 кв.м, в тому числі житловою площею 35,8 кв.м (склад приміщень: 1 коридор — 9,9 кв.м, 2 кухня — 17,5 кв.м, 3 житлова кімната — 12,4 кв.м, 4 житлова кімната — 14,3 кв.м, 5 житлова кімната — 9,1 кв.м, 6 коридор — 3,9 кв.м, 7 паливна — 5,2 кв.м, 8 санвузол — 3,8 кв.м);
господарські будівлі та споруди: сарай (літ. «Б1»), вбиральня (літ. «В1»), огорожа (№1).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Головуючий: Л. Ю. Фарина