ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2026 м.Дніпро Справа № 904/3786/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Демчини Т.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Кошлі А.О., Стефанів Т.В., 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК ЕЛЕКТРУМ» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2026 (головуючий в першій інстанції Панна С.П., повний текст складений та підписаний 23.02.2026) 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК ЕЛЕКТРУМ» 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГСТ-ГРУП» 
про стягнення коштів,
в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції 
У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛТК ЕЛЕКТРУМ» (надалі – ТОВ «ЛТК Електрум») звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГСТ-ГРУП» (надалі – ТОВ «ГСТ-Груп») про стягнення боргу за поставлену електроенергію за договором про постачання електричної енергії споживачу, укладеним на підставі заяви-приєднання № 377/08/21 від 09.08.2021, у розмірі 230812,85 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.08.2021 між ним та відповідачем шляхом підписання заяви-приєднання та Комерційної пропозиції було укладено договір про постачання електричної енергії № 377/08/21, за умовами якого позивач зобов`язався постачати відповідачу електроенергію, а відповідач - своєчасно її оплачувати згідно зі встановленим графіком платежів. Позивач вказує, що належним чином виконав взяті на себе зобов`язання та у період з вересня 2021 року по серпень 2022 року поставив відповідачу електричну енергію, що підтверджується підписаними актами здачі-приймання, однак відповідач здійснив оплату лише частково. В подальшому позивачем було скориговано обсяг спожитої електроенергії за липень 2022 року шляхом складення Акту коригування, що зменшило загальну суму заборгованості, а відповідач у листопаді 2022 року здійснив дві часткові оплати, проте навіть з урахуванням цих коригувань та платежів, непогашена заборгованість відповідача становить 230812,85 грн. Позивач зауважує, що незважаючи на неодноразові письмові звернення з вимогою погасити борг, відповідач їх проігнорував та у встановлений строк розрахунку не здійснив.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2026 у задоволенні позову ТОВ «ЛТК Електрум» до ТОВ «ГСТ-Груп» про стягнення коштів відмовлено повністю.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції встановив, що об`єкт електроспоживання відповідача знаходився в м.Мелітополь Запорізької області, яке згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 є тимчасово окупованим Російською Федерацією з 25.02.2022, а відповідно до ч.2 ст.13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», переміщення товарів з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі лініями електропередач, заборонено, тому постачання електричної енергії відповідачу у спірний період (з березня по серпень 2022 року) є таким, що здійснювалося всупереч прямій забороні Закону. Крім того, суд керувався правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23, згідно з якою наявна заборона передачі електроенергії на тимчасово окуповану територію є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові, оскільки стягнення заборгованості за таку поставку суперечило б публічному порядку та державній політиці у сфері забезпечення суверенітету України. Суд дійшов висновку, що незважаючи на те, що позивачем було належним чином доведено факт укладення договору, обсяги поставленої електроенергії та наявність заборгованості за підписаними актами приймання-передачі, вимоги позивача не підлягають задоволенню через пряму законодавчу заборону.
2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач у справі – ТОВ «ЛТК Електрум» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій заявлено вимогу скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. 
Апелянт вказує, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, які призвели до неповного дослідження доказів, та, як наслідок, до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення. 
Апеляційна скарга обґрунтовується тим, що суд застосував нерелевантний правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23, хоча правовідносини у вказаній справі не є подібними до тих, що склалися між сторонами у справі № 904/3786/25. На переконання апелянта, у справі № 908/1162/23 відповідач довів, що з 01.08.2022 не споживав електроенергію у зв`язку з релокацією та захопленням об`єктів окупаційною владою, що підтверджено вироком суду. Натомість у даній справі відповідач ТОВ «ГСТ-Груп» власними діями підтвердив факт споживання електроенергії у липні 2022 року, направивши до АТ «Запоріжжяобленерго» лист № 20/10-01 від 20.10.2022 з підписаними актами та показами лічильників, а факт направлення цього листа саме відповідачем підтверджено листом АТ «Запоріжжяобленерго» від 09.12.2025. Зазначає, що відповідач, на відміну від учасника справи № 908/1162/23, не надав жодних доказів неможливості споживання електроенергії у спірний період, обмежившись голослівними запереченнями. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив стандарт вірогідності доказів, передбачений ст.79 ГПК України, оскільки позивач надав більш вірогідні та підтверджені належними доказами обставини, тоді як суд безпідставно віддав перевагу недоведеним твердженням відповідача, що не підкріплені жодними доказами. Апелянт вказує на суперечливу поведінку відповідача, який визнавав факт споживання електроенергії, подавав відповідні акти та ініціював коригування обсягів, однак під час розгляду справи повністю змінив позицію, заперечуючи фактичні обставини, що, на переконання апелянта, є недобросовісним та таким, що суперечить принципу добросовісності та доктрині venire contra factum proprium. 
3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Відповідач вважає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області є законним та обґрунтованим, ухваленим з повним та всебічним з`ясуванням усіх обставин справи та правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції. Як зазначає відповідач, суд першої інстанції правомірно застосував правову позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену в постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23, оскільки правовідносини у цій справі є подібними до тих, що виникли між сторонами у справі № 904/3786/25. Відповідач зазначає, що відповідно до ст.13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», переміщення товарів, у тому числі електричної енергії лініями електропередач, з іншої території України на тимчасово окуповану територію є забороненим. Звертає увагу, що місто Мелітополь Запорізької області є тимчасово окупованим з 25.02.2022, що є загальновідомим фактом та підтверджено наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, а тому позивач з 25.02.2022 не мав права здійснювати постачання електричної енергії відповідачу. Таким чином, на переконання відповідача, вимоги позивача про стягнення заборгованості за поставку електричної енергії на окуповану територію суперечать прямій забороні закону та не підлягають задоволенню. 
Крім того, відповідач наголошує, що акти здачі-приймання електричної енергії за липень та серпень 2022 року не були підписані з його боку, що відповідно до п.5.15 договору про постачання електричної енергії споживачу спростовує факт поставки та споживання електричної енергії саме відповідачем. Відповідач також вважає, що долучений позивачем лист № 20/10-01 від 20.10.2022 не є належним та допустимим доказом, оскільки містить підпис невстановленої особи, який візуально відрізняється від справжнього підпису директора ТОВ «ГСТ-Груп» Гладких Є.О., наявного в інших документах, долучених до справи. При цьому відповідач стверджує, що конверт, в якому нібито надсилався цей лист, містить недостовірну адресу відправника, якої відповідач ніколи не мав, оскільки його юридичною та поштовою адресою під час провадження господарської діяльності в м.Мелітополь Запорізької області була інша адреса, а після релокації на підконтрольну Україні територію – це адреса в м.Дніпро, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Отже, на переконання відповідача, зазначений лист не може підміняти собою належні докази, передбачені договором, зокрема, підписані обома сторонами акти здачі-приймання електричної енергії.
Відповідач також звертає увагу на те, що він добросовісно виконував свої зобов`язання за договором та повністю розрахувався за всю фактично спожиту електричну енергію за період до червня 2022 року включно, що підтверджується підписаними сторонами актами та банківськими довідками. Відповідач вказує, що після початку окупації м.Мелітополь Запорізької області він втратив фактичний доступ до свого електрообладнання, виробничої території та об`єктів нерухомості, що унеможливило подальше споживання електричної енергії, про що відповідач неодноразово повідомляв позивача. Відповідач вважає твердження апелянта про суперечливу поведінку та зловживання правами безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Наполягає на тому, що судом першої інстанції правильно встановлено усі обставини справи, надано належну оцінку доказам з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, а також правильно застосовано стандарт вірогідності доказів.
4. Процедура апеляційного провадження
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026, для розгляду даної апеляційної скарги визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Демчини Т.Ю. (доповідач), суддів Кошлі А.О., Стефанів Т.В. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2026 апеляційну скаргу залишено без руху та надано ТОВ «ЛТК Електрум» 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, для усунення допущених при поданні апеляційної скарги недоліків.
06.04.2026 ТОВ «ЛТК Електрум» подано до суду заяву про усунення недоліків, якою з урахуванням доданих до неї документів, зазначені в ухвалі Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2026 недоліки, усунуто в повному обсязі.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ЛТК Електрум» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2026 у даній справі; призначено розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, а також витребувано матеріали вказаної справи з Господарського суду Дніпропетровської області. 
22.04.2026 від ТОВ «ГСТ-Груп» надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
06.05.2026 матеріали справи № 904/3786/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
20.05.2026 від ТОВ «ЛТК Електрум» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2026 задоволено клопотання ТОВ «ЛТК Електрум» про зупинення провадження № 904/3786/25 та зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ЛТК Електрум» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2026 у справі № 904/3786/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 916/1218/23. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.07.2026 поновлено провадження у справі № 904/3786/25.
5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини
На офіційному сайті ТОВ «ЛТК Електрум» розміщений публічний договір про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до п.1.1 якого цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу (далі - споживач) постачальником електричної енергії (далі - постачальник) та укладається сторонами, з урахуванням ст.ст.633, 634, 641, 642 ЦК України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору надіславши підписану Заяву-приєднання, яка є Додатком 1 до цього договору.
Згідно з п.1.2 вказаного договору, його умови розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів. Далі по тексту цього договору постачальник або споживач іменуються сторона, а разом - сторони.
У пункті 2.1 договору визначено, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. 
Згідно з п.2.2 договору, сторони дійшли згоди, що обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з Оператором системи розподілу/передачі договору про надання послуг з розподілу/передачі, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії.
Відповідно до п.3.1 договору, початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в Заяві - приєднанні, яка є Додатком 1 до цього договору.
Згідно з п.5.1 договору, споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем Комерційною пропозицією, яка є Додатком 2 до цього договору.
У пункті 5.2 договору зазначено, що механізм визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в Комерційній пропозиції постачальника, яка є Додатком 2 до цього договору. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один механізм визначення ціни електричної енергії.
Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін. У разі зміни Регулятором чи з інших незалежних від постачальника причин базових складових ціни електричної енергії, визначених Комерційною пропозицією, яка є Додатком 2 до цього договору, що призводить до збільшення чи зменшення ціни на електричну енергію, постачальник може інформувати споживача про такі зміни у рахунках за електричну енергію та/або на своєму офіційному сайті, та/або у особистому кабінеті. У разі якщо такі зміни сталися та постачальник не встиг проінформувати споживача з незалежних від постачальника причин (зміна законодавчої бази), то це не вважається порушенням чи невиконання зобов`язань за цим договором (п.5.3 договору).
Відповідно до п.5.4 договору, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
Пунктом 5.6 договору визначено, що оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у Комерційній пропозиції, яка є Додатком 2 до цього договору. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.
У пункті 6.2 договору сторони дійшли згоди, що споживач зобов`язується: забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору (пп.1); відшкодовувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, що покладені на нього чинним законодавством та/або цим договором (пп.7).
Згідно з п.9.2 договору, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, виключно у разі: порушення споживачем строків розрахунків з постачальником - в розмірі, погодженому сторонами в цьому договорі; відмови споживача надати представнику постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків, - в розмірі фактичних збитків постачальника.
Відповідно до п.11.2 договору, врегулювання спорів Регулятором чи його територіальним підрозділом здійснюється відповідно до затвердженого Регулятором порядку. Звернення споживача до Регулятора чи його територіального підрозділу не позбавляє сторони права щодо вирішення спору в судовому порядку.
Договір набуває чинності з 00:00 годин дати початку дії договору, яка вказана в Заяві-приєднання, яка є Додатком 1 до цього договору, та діє до 24:00 години дня, вказаного в Комерційній пропозиції, яка є Додатком 2 до цього договору, що є датою закінчення дії договору. В частині виконання зобов`язань сторонами договір діє до повного виконання таких зобов`язань. (п.13.1 договору).
09.08.2021 між ТОВ «ЛТК Електрум» та ТОВ «ГСТ-Груп» підписано Додаток 1 - Заяву-приєднання № 377/08/21 до договору про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до умов якої ТОВ «ГСТ-Груп», керуючись ст.ст.626, 627, 633, 634, 641, 642 ЦК України, ПРРЕЕ, та ознайомившись з умовами договору про постачання електричної енергії на сайті електропостачальника ТОВ «ЛТК Електрум» в мережі інтернет, ініціює приєднання до умов договору на умовах Комерційної пропозиції № 377/08/21 від 09.08.2021 до договору Споживача. Найменування Оператора системи розподілу: ПАТ «Запоріжжяобленерго» (п.6); початок постачання: з 01.08.2021. 
Таким чином, 09.08.2021 сторонами укладений договір № 377/08/21 про постачання електричної енергії споживачу з 01.09.2021. Також 09.08.2021 сторонами укладений Додаток 2 - Комерційна пропозиція № 377/08/21 до договору про постачання електричної енергії Споживачу, у п.4 якого сторони визначили графік оплати: І-й платіж – 35% від заявленого обсягу, який вноситься до 01 числа поточного місяця постачання; ІІ-й платіж – 35% від заявленого обсягу, що вноситься до 15 числа поточного місяця постачання; ІІІ-й платіж – 30% від заявленого обсягу, до 25 числа поточного місяця постачання.
Пунктом 5 Комерційної пропозиції сторони дійшли згоди про терміни виставлення рахунку за спожиту електричну енергію та умови його оплати. Планові рахунки на оплату надаються споживачу до початку розрахункового періоду; рахунок формується по ціні останнього закритого розрахункового періоду з урахуванням діючих тарифів ЦПОСЛ; оплата здійснюється у строк, визначений згідно пункту «Графік оплати» цієї Комерційної пропозиції; кінцевий розрахунок здійснюється продовж 3 банківських днів після відправки постачальником акту здачі-приймання електричної енергії на електронну адресу споживача; у разі, якщо день платежу припадає на вихідний, святковий або останній банківський день місяця, днем для здійснення платежу вважається день, що передує вихідному, святковому та останньому банківському дню; у разі відсутності оплати за погодженим графіком впродовж 3 банківських днів сума неотриманого платежу збільшується на 0,2 % за кожен день прострочення.
Згідно з п.10 Комерційної пропозиції, договір діє до 31.12.2021. Договір вважається автоматично продовженим на кожен наступний рік, якщо жодна зі сторін не направила другій стороні письмове повідомлення про розірвання договору за 21 день до дня його закінчення. 
Листом № 09/08-2 від 09.08.2021 відповідачем було надано позивачу згоду на обробку персональних даних.
Листом № 35-35/968 від 27.06.2025 АТ «Запоріжжяобленерго» (оператор) повідомило, що ТОВ «ГСТ-Груп» перебував на постачанні у ТОВ «ЛТК Електрум» з 01.09.2021 згідно з запитом на зміну постачальника № 390 від 12.08.2021. У вказаному листі зазначено, що листом № 262 від 20.07.2022 постачальник ТОВ «ЛТК Електрум» повідомив про розірвання договору постачання електричної енергії зі вказаним споживачем з 10.08.2022, у зв`язку з чим АТ «Запоріжжяобленерго» провело зміну постачальника на постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго» з 10.08.2022.
Відповідно до актів приймання-передачі, позивачем відповідачу здійснено постачання електричної енергії: за вересень 2021 року - 174,136 тис. кВт*год на суму 527571,48 грн. з ПДВ, який підписано з обох сторін; за жовтень 2021 року - 175,295 тис. кВт*год на суму 649440,62 грн з ПДВ, який підписано з обох сторін; за листопад 2021 року - 202,769 тис. кВт*год на суму 876833,17 грн з ПДВ, який підписано з обох сторін; за грудень 2021 року - 186,716 тис. кВт*год на суму 773922,89 грн з ПДВ, який підписано з обох сторін; за січень 2022 року -167,006 тис. кВт*год на суму 641445,32 грн з ПДВ, який підписаний з обох сторін; за лютий 2022 року -175,265 тис. кВт*год на суму 520089,07 грн з ПДВ, який підписаний з обох сторін; за березень 2022 року - 20,361 тис. кВт*год на суму 65777,11 грн. з ПДВ, який підписаний з обох сторін; за квітень 2022 року - 37,363 тис. кВт*год на суму 119963,93 грн з ПДВ, який підписаний з обох сторін; за травень 2022 року - 37,363 тис. кВт*год на суму 117533,39 грн з ПДВ, який підписаний з обох сторін; за червень 2022 року - 169,525 тис. кВт*год на суму 530639,02 грн з ПДВ, який підписаний з обох сторін; за липень 2022 року – 147,261 тис. кВт*год на суму 527681,52 грн з ПДВ, який підписаний тільки позивачем; за серпень 2022 року - 33,915 тис. кВт*год на суму 135878,41 грн з ПДВ, який підписаний тільки позивачем.
За даними позивача, відповідачем у вересні 2021 року сплачено 413318,92 грн, у жовтні 2021 року – 476328,72 грн, у листопаді 2021 року – 851973,71 грн, у грудні 2021 року – 945073,41 грн, у січні 2022 року – 666349,81 грн, у лютому 2022 року – 290144,40 грн, у березні 2022 року – 199900,00 грн, у липні 2022 року 462500,00 грн. 
11.11.2022 ТОВ «ГСТ-Груп» було сплачено заборгованість за договором № 377/08/21 у розмірі 292112,63 грн, 30.11.2022 – 250000,00 грн, що підтверджується інформацією АТ «Ощадбанк».
31.12.2022 ТОВ «ЛТК Електрум» складено Акт коригування № 1 до Акту здачі-приймання електричної енергії від 31.07.2022 за липень 2022 року, згідно якого зменшено розмір заборгованості на загальну суму на 272747,08 грн. 
За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за договором № 377/08/21 від 09.08.2021 станом на 03.07.2025 становить 230812,85 грн. 
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.
За приписами ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
У частині 1 ст.664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
За приписами ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. 
Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з п.14 ч.1 ст.4 Закону України «Про ринок електричної енергії», учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, серед іншого, договір про постачання електричної енергії споживачу.
Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу (ч.7 ст.56 Законом України «Про ринок електричної енергії»).
Регулятор затверджує примірний договір постачання електричної енергії споживачу, типовий договір постачання електричної енергії споживачу на умовах надання універсальної послуги та типовий договір постачання електричної енергії споживачу постачальником «останньої надії» (ч.7 ст.56 Законом України «Про ринок електричної енергії»).
Правове регулювання правовідносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії регулюється, зокрема, Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії», затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14-03.2018 (ПРРЕЕ).
Відповідно до ч.8 ст.16 Закону України «Про ринок електричної енергії», у разі введення особливого періоду електроенергетичні підприємства діють згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, які регулюють функціонування електроенергетики в умовах особливого періоду.
Згідно з п. 4 Заяви – приєднання № 377/08/21 від 09.08.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу (Додаток 1), адреса об`єкту: Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Гетьмана Сагайдачного, 57/3. 
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває по теперішній час.
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, датою тимчасової окупації Мелітопольської міської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області визначено 25.02.2022.
Така дата була визначена й у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», положення цієї статті застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями. В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями. На період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті. Переміщення товарів, маркування (етикетування) яких свідчить про вироблення таких товарів на тимчасово окупованій території, забороняється, крім речей, які віднесені до особистих речей, що переміщуються у ручній поклажі та/або супроводжуваному багажі відповідно до частин третьої та четвертої цієї статті. Контроль в`їзду-виїзду з метою виявлення, запобігання переміщенню товарів на тимчасово окуповану територію та з такої території в межах контрольних пунктів в`їзду-виїзду, а також поза межами контрольних пунктів в`їзду-виїзду проводять уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України.
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Предметом апеляційного оскарження є висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за електроенергію, поставлену у період з 25.02.2022 по 31.08.2022, тобто впродовж часу, коли територія м.Мелітополь Запорізької області (адреса об`єкту відповідача як споживача) перебувала під тимчасовою окупацією.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково застосував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23, оскільки правовідносини у вказаній справі не є подібними до правовідносин у справі № 904/3786/25, що виключає можливість її застосування, адже у справі № 908/1162/23 відповідач довів належними та допустимими доказами факт припинення споживання електроенергії у зв`язку з релокацією та захопленням об`єктів окупаційною владою, тоді як у даній справі відповідач власноруч підтвердив факт споживання електричної енергії у липні 2022 року шляхом направлення до АТ «Запоріжжяобленерго» листа № 20/10-01 від 20.10.2022 з підписаними актами та показами лічильників, що підтверджується листом оператора системи розподілу від 09.12.2025, при цьому відповідачем не надано жодних доказів на спростування вказаних обставин. Апелянт стверджує, що судом першої інстанції порушено стандарт вірогідності доказів, передбачений ст.79 ГПК України, оскільки суд надав перевагу недоведеним твердженням відповідача, не врахувавши більш вірогідні докази, подані позивачем. Також апелянт зазначає, що суд не надав належної оцінки суперечливій поведінці відповідача, яка полягає у зміні ним своєї позиції під час розгляду справи, що має ознаки недобросовісності та суперечить принципу заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium).
Відповідач вважає, що суд першої інстанції правомірно застосував правову позицію Верховного Суду у справі № 908/1162/23, адже відповідно до ст.13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», переміщення товарів на окуповану територію заборонено. Оскільки м.Мелітополь Запорізької області є окупованим з 25.02.2022, позивач не мав права постачати електроенергію відповідачу, а вимоги про стягнення заборгованості за таку поставку не підлягають задоволенню. Відповідач звертає увагу, що акти за липень-серпень 2022 року не підписані відповідачем, а лист № 20/10-01 від 20.10.2022 відповідач вважає недопустимим доказом, оскільки він містить підпис невстановленої особи та недостовірну адресу. Відповідач наполягає на тому, що повністю розрахувався за спожиту електроенергію до червня 2022 року, а після окупації втратив доступ до обладнання, про що повідомляв позивача. На переконання відповідача, суд першої інстанції правильно оцінив докази та встановив обставини справи.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів апеляційного суду встановила наступне.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона зобов`язується надавати другій стороні енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму їх використання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Загальним правилом договірних відносин з постачання електроенергії є обов`язок споживача оплатити фактично прийнятий ресурс у строки та в порядку, встановлені договором. Водночас, такий обов`язок не може оцінюватися ізольовано від імперативних законодавчих обмежень, встановлених у зв`язку з тимчасовою окупацією частини території України, оскільки саме такі обмеження стали визначальними для вирішення спору в оскаржуваній частині.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та не оспорюється учасниками справи, адресою об`єкту постачання електроенергії на момент виникнення спірних правовідносин було місто Мелітополь Запорізької області. 
Постачання електроенергії, вартість якої заявлена позивачем до стягнення, охоплює два різні за правовим режимом періоди: до 25.02.2022, тобто до початку тимчасової окупації території, на яку здійснювалась її поставка, та після 25.02.2022, коли відповідна територія вже перебувала під фактичним контролем збройних формувань держави-агресора.
Суд, розмежувавши зазначені періоди, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки поставлена електроенергія по 24.02.2022 включно, відповідно до даних позивача та наявних у справі доказів, була повністю оплачена відповідачем. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення вартості електроенергії, споживання якої мало місце у період з 25.02.2022 по 31.08.2022. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, на виконання зобов`язань за договором про постачання електричної енергії Споживачу № 377/08/21 від 09.08.2021, ТОВ «ЛТК Електрум» з вересня 2021 року поставляв відповідачу електричну енергію, що підтверджується актами здачі-приймання. За даними позивача, наведеними у позовній заяві, відповідач оплачував спожиту електричну енергію, сплативши: у вересні 2021 року - 413318,92 грн, у жовтні 2021 року – 476328,72 грн, у листопаді 2021 року – 851973,71 грн, у грудні 2021 року – 945073,41 грн, у січні 2022 року – 666349,81 грн, у лютому 2022 року – 290144,40 грн, у березні 2022 року – 199900,00 грн, у липні 2022 року 462500,00 грн. Крім того, 11.11.2022 ТОВ «ГСТ-Груп» було сплачено заборгованість за договором № 377/08/21 від 09.08.2021 у розмірі 292112,63 грн, 30.11.2022 – 250000,00 грн.
31.12.2022 ТОВ «ЛТК Електрум» складено Акт коригування № 1 до Акту здачі-приймання електричної енергії від 31.07.2022 за липень 2022 року, яким зменшено розмір заборгованості ТОВ «ГСТ-Груп» на загальну суму 272747,08 грн. 
Колегія суддів звертає увагу, що вказаними платежами відповідачем погашено повністю заборгованість за період до початку тимчасової окупації м.Мелітополь Запорізької області. Таким чином, заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію у період з вересня 2021 року по 24.02.2022 (включно) на момент ухвалення оскаржуваного рішення була погашена в повному обсязі.
Статтею 42 Положення про закони і звичаї війни на суходолі, що є додатком до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, визначено, що територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.
Окупація території є насамперед фактичним станом, який настає з моменту встановлення над відповідною територією фактичної влади армії супротивника. Визнання такого стану у відповідних переліках або актах державних органів підтверджує факт та дату окупації, однак не змінює природи окупації як фактичної обставини, що має правове значення для оцінки спірних правовідносин.
Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається, зокрема, сухопутна територія тимчасово окупованих російською федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях, а також інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Частинами 1, 2 ст.13-1 вищезазначеного Закону передбачено, що положення цієї статті застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під такими територіями і повітряного простору над ними. В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під такими територіями і повітряний простір над ними. На період тимчасової окупації переміщення товарів, робіт, послуг з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, зокрема трубопровідним транспортом, заборонено, крім випадків, передбачених законом.
Апелянт наполягає на тому, що суд першої інстанції помилково застосував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23, оскільки правовідносини у вказаній справі не є подібними.
Оцінюючи ці доводи апелянта, колегія суддів зазначає, відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
У справі № 908/1162/23 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду розглядала питання застосування ч.2 ст.13 та ч.2 ст.13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до правовідносин, які виникли у період з лютого 2022 року до грудня 2022 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 та наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309.
Об`єднана палата дійшла висновку, що правовий статус тимчасово окупованої території російською федерацією в розумінні п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не залежить від того, чи ухвалив той чи інший повноважний орган державної влади України рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення для територій, визначених у п.1 ч.1 ст.3 вказаного Закону, має не конститутивне, а інформативне значення, підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.
Також Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові у справі № 910/9680/23, щодо поширення положень ст.13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій й за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.
Об`єднана палата у постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові, зазначила про те, що: "…підставою для відмови в позові у цій справі, враховуючи положення ст.13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є заборона передачі електроенергії відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні". 
Щодо доводів апелянта про доведеність факту постачання та споживання відповідачем електричної енергії за липень 2022 року, колегія суддів зазначає, що самі по собі дані обліку позивача не є безумовним підтвердженням фактичного споживання електроенергії саме відповідачем в умовах окупації. В умовах втрати контролю над територією неможливо достовірно встановити, хто саме використовував відповідні ресурси, отже, такі дані не можуть автоматично покладатися в основу висновку про наявність грошового зобов`язання відповідача.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 04.11.2025 у справі № 911/1353/23, від 04.11.2025 у справі № 922/5404/23, від 05.03.2026 у справі № 908/3151/23, від 09.03.2026 у справі № 908/2241/23 та від 08.07.2026 у справі № 916/1218/23, підставою для відмови у позові постачальника енергоресурсу до споживача про стягнення вартості поставленої електроенергії на об`єкт, розташований на тимчасово окупованій території, є встановлена законом заборона передачі електроенергії на тимчасово окуповану територію. У вказаних постановах Верховний Суд виснував, що доведення/недоведення позивачем обставин фактичної поставки електроенергії на тимчасово окуповану територію та споживання її відповідачем у спірний період, як і здійснення оплати за неї, не має правового значення для вирішення спору у такій категорії справ.
Відтак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що факт припинення споживання відповідачем електроенергії у липні 2022 року у зв`язку з релокацією та захопленням об`єктів окупаційною владою, або продовження споживання електроенергії у цей період саме відповідачем, не має значення для правильного вирішення даної справи. Відповідно, відсутні й підстави для надання правової оцінки поданим сторонами доказам у підтвердження чи спростування такого споживання саме відповідачем, а також оцінки додержання місцевим господарським судом передбаченого ст.79 ГПК України стандарту вірогідності таких доказів та порушення відповідачем при обґрунтуванні своєї позиції з цього питання принципу заборони суперечливої поведінки.
Отже, правовідносини у цій справі є подібними до правовідносин, які були предметом розгляду у справі № 908/1162/23, оскільки в обох випадках спір стосується стягнення вартості енергоресурсу, постачання або споживання якого віднесене до періоду тимчасової окупації відповідної території, а доводи сторін ґрунтуються на застосуванні положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» щодо правових наслідків здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованій території.
З огляду на наведене, місцевий господарський суд обґрунтовано врахував правові висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 908/1162/23 та дійшов правильного висновку, що позивач після 25.02.2022 не мав права здійснювати діяльність з постачання на тимчасово окуповану територію товарів і послуг, у тому числі електричної енергії.
Колегія суддів також враховує, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2026 у справі № 916/1218/23 справу повернуто відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду у зв`язку з відсутністю підстав для її прийняття до розгляду Великою Палатою. Велика Палата Верховного Суду вказала, що колегія Касаційного господарського суду не навела ані кількісних, ані якісних критеріїв наявності виключної правової проблеми, не обґрунтувала існування різної судової практики у подібних правовідносинах, а справи № 908/1162/23 та № 280/5808/23 не є подібними за предметом спору, суб`єктним складом та характером правовідносин.
Зазначене додатково підтверджує, що станом на момент апеляційного перегляду правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 908/1162/23 є чинним, актуальним та таким, що підлягає врахуванню судами при вирішенні спорів у подібних правовідносинах. 
Велика Палата Верховного Суду у справі № 916/1218/23 не сформувала іншого висновку щодо застосування ст.ст.13 та 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», не відступила від правової позиції Об`єднаної палати у справі № 908/1162/23 та не прийняла справу до свого розгляду для вирішення відповідного питання по суті.
Доводи апеляційної скарги загалом зводяться до незгоди апелянта з наданою судом першої інстанції правовою оцінкою наслідкам тимчасової окупації території об`єкта споживання, а також із застосуванням положень ст.13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Разом з тим, такі доводи апелянта не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин справи, не доводять неправильності застосування норм матеріального права та не вказують на наявність підстав, передбачених ст.277 ГПК України, для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що Господарський суд Дніпропетровської області повно та всебічно встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, правильно застосував норми матеріального права, зокрема, положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ЦК України, ГПК України, а також обґрунтовано врахував правові висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 908/1162/23.
7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За змістом ст.236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку доводам сторін та поданим доказам, правильно визначив зміст правовідносин сторін та умови укладеного між ними договору, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду та не можуть бути підставою для скасування постановленого ним рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлену електроенергію за період тимчасової окупації м.Мелітополь Запорізької області.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст.269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
8. Розподіл судових витрат 
Судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на апелянта. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275, 276, 281-284, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК ЕЛЕКТРУМ» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2026 у справі № 904/3786/25 залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2026 у справі № 904/3786/25 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст.286-289 ГПК України. 
Повна постанова складена 03 вересня 2026 року.

Головуючий суддя Т.Ю.Демчина

Судді А.О.Кошля 

Т.В.Стефанів