Номер провадження: 33/813/1272/26
Номер справи місцевого суду: 523/2457/26 
Головуючий у першій інстанції Деркачов О. В. 
Доповідач Копіца О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.07.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі секретаря судового засідання Ровенко А.С.,розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 13.02.2026 відносно:
ОСОБА_1 ,який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживаючого, за адресою: АДРЕСА_1 ,
 
- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн,з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 665,60 грн.
Відповідно до вказаної постанови суду, 25.01.2026о 20 год. 56 хв.водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «HyundaiTerracan», держ. знак НОМЕР_2 , біля буд.4, по провулку Школярський, в м. Одесі, в порушення п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306від 10.10.2021 (далі – ПДР), на вимогу працівника поліції відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, у зв`язку з виявленими наступними ознаками: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що оскаржувана постанова є незаконною, винесеною при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в постанові суду висновки про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах справи.
Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та провадження у справі відносно нього закрити за відсутністю події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Окрім цього, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної постанови суду як пропущеного із поважних причин, зокрема, у зв`язку із тим, що про розгляд справи він не повідомлявся, копію постанови суду не отримував, про зміст якої дізнався лише 21.05.2026. Також ОСОБА_1 зазначив, що є військовим, здебільшого перебуває в зоні бойових дій, отже обмежений в можливості оперативно реагувати на судові рішення та виклики, водночас розгляд справи за його відсутності є перешкодою в доступі до правосуддя, тому вважає, що строк на подання апеляційної скарги пропущено ним з поважних причин.
В судове засідання апеляційного суду, призначене на 16.07.2026, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим, не з`явився, будь-яких клопотань до суду не подавав.
Водночас, від його захисника Шох К.А. надійшло повідомлення про припинення здійснення повноважень з представництва інтересів ОСОБА_1 .
При цьому, відповідних клопотань від ОСОБА_1 про відкладення апеляційного розгляду справи у зв`язку із необхідністю отримання правничої допомоги до апеляційного суду не надходило, як і не надходило станом на 16.06.2026 змін до поданої ним апеляційної скарги, хоча в матеріалах провадження містяться відомості про ознайомлення його захисника зі справою, що також свідчить про ознайомлення сторони захисту із датою розгляду поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Згідно зіст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.06.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. 
У рішенні ЄСПЛ по справі «Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії» (1989), суд зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».
При цьому, у рішенні «Пономарьов проти України» ЄСПЛ наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Апеляційний суд враховує, що положеннями ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Оскільки апеляційним судом були вжиті всі можливі заходи для забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до суду, з метою розгляду справи в розумні строки, апеляційний суд, керуючись вимогами ч. 1 ст.268та ч. 6 ст.294 КУпАП, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності останнього, при цьому фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , а також вивчивши доводи його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду та ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Надаючи оцінку доводам клопотання ОСОБА_1 щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду апеляційний суд зазначає наступне.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006, заява №23436/03 зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. theUnitedKingdom від 21.02.1975, серія A №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.
Приписами ст. 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Аналогічні положення щодо оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення містить ч. 2 ст. 294 КУпАП, якою, серед іншого, також передбачено, що апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також, якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.
Норми діючого КУпАП не містять переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку оскарження постанови суду. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Відповідно до усталеної судової практики, підстави пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання апеляційної скарги. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
На підставі аналізу матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був присутніми в судовому засіданні 13.02.2026, у якому за результатами розгляду справи про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП судом було прийнято рішення. 
Разом із тим, ч.ч. 1 та 3 ст. 285 КУпАП передбачають, що копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
Водночас, матеріали справи не містять жодної інформації стосовно вручення (отримання) копії повного тексту оскаржуваної постанови ОСОБА_1 у межах визначеного законом строку на апеляційне оскарження постанови, в той же час із наданої стороною захисту довідки заступника командира в/ч НОМЕР_1 (а.с. 19) вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації у в/ч НОМЕР_1 , отже вказане свідчить про можливе не отримання ним як судових повісток про виклику до суду, так і копії постанови за місцем проживання та дає підстави стверджувати про поважність причин пропуску відповідного процесуального строку.
На переконання апеляційного суду, ОСОБА_1 , за таких обставин, не міг володіти інформацією про прийняте відносно нього судове рішення та як наслідок у межах строку на апеляційне оскарження вчинити відповідні дії з реалізації свого права на апеляційне оскарження у порушеному відносно нього провадженні.
Наведене свідчить про наявність безумовних перешкод для подання ОСОБА_1 апеляційної скарги у межах встановленого ст. 294 КУпАП десятиденного строку, а також наявності підстав для поновлення строку на подання апеляційної скарги.
Так, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».
У Рішенні Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 було сформульовано юридичну позицію, за якою законодавчо визначений механізм реалізації права на судовий захист, що включає в себе, зокрема, право на апеляційний перегляд справи, є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя; обсяг права на апеляційний перегляд справи, що визначається законом, має гарантувати особі ефективну реалізацію права на судовий захист задля досягнення цілей правосуддя, забезпечуючи захист інших конституційних прав і свобод такої особи.
Отже, враховуючи все вищенаведене, а також не отримання ОСОБА_1 копії постанови суду, задля забезпечення реалізації права на судовий захист, що включає в себе, зокрема, право на апеляційний перегляд справи, апеляційний суд вважає зазначену обставину поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду 1-ої інстанції та доходить висновку про існування підстав для його поновлення.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння, ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність.
Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує на те, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю доведена та підтверджується повторно дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №575393 від 25.01.2026(а.с.1), у якому викладені обставини і суть правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; 
- направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у якому, серед іншого, зазначено, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації руху та мови, а також зафіксовано факт її відмови від проходження огляду (а.с. 6);
- відеозаписами з нагрудної камери відео-реєстратору співробітників поліції (а.с. 7), на яких також зафіксований факт відмови ОСОБА_1 як особи, яка керує вищевказаним транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови місцевого суду, всупереч твердженням апелянта, зазначені вище докази були належним чином досліджені, повно та всебічно, та їм була надана відповідна оцінка, на підставі чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Так, із відеозапису з нагрудної камери відео-реєстратора співробітників поліції вбачається, що ОСОБА_1 був учасником ДТП, за наслідком оформлення матеріалів ДТП під час надання ОСОБА_1 лікарем швидкої допомоги медичної допомоги, а пізніше й поліцейським, були виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота.
При цьому, ОСОБА_1 пояснив, що вчора вживав дуже багато алкоголю, а саме: 0,5 л. водки, 0,7 л. вина, 200 грам коньяку (час: 21.41.26), від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я відмовився, оскільки вважав, що газоаналізатор «Драгер» покаже наявність алкоголю в крові.
Водночас, поліцейський роз`яснював ОСОБА_1 , що газоаналізатор «Драгер» не показує зміст алкоголю в крові, а показує пари спирту у видихаємому повітрі і що за відмову від проходження відповідного огляду буде складено протокол за ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5 КУпАП. Також на прохання ОСОБА_1 поліцейський повідомив останньому, що санкція вказаної норми закону ч передбачає накладення штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавлення права керування т/з. Проте ОСОБА_1 від проходження відповідного огляду як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я відмовився, а також пояснював, що вже був позбавлений права керування раніше (час: 21.49.09-21.49.54, бодікамера 471528).
Пізніше на відеозаписах зафіксовано процедуру складання протоколів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та за ст. 124 КУпАП, а також ознайомлено під підпис зі змістом протоколів, та вручено копію. 
При цьому, роз`яснення поліцейського ОСОБА_1 були зрозумілі, будь-яких зауважень ОСОБА_1 протокол не містить і такі на відео не зафіксовано.
Відповідно до п. 4 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення (у разі підтвердження стану сп`яніння).
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Отже, за обставинами даної справи водієві у встановленому законом порядку були повідомлені ознаки алкогольного сп`яніння, запропоновано пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння та наслідки відмови від проходження огляду, тобто, посадовими особами був дотриманий порядок складення протоколу, встановлений законом. Підстави для зворотних висновків не встановлені. 
В цьому контексті, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 скористався своїм правом на надання пояснень по суті правопорушення, при цьому будь-яких зауважень до протоколу не заносив, як і не зазначав про незаконність дій поліцейських зі складання вказаного протоколу щодо нього.
При цьому, апеляційним судом були здійснені всі необхідні заходи з метою реалізації ОСОБА_1 передбачених ст. 268 КУпАП прав, втім, останній в судове засідання з розгляду поданої ним скарги не з`явився, а отже - на власний розсуд розпорядилася наданими йому законом правами. 
Таким чином, зазначені вище докази, у своїй сукупності, на переконання апеляційного суду, спростовують доводи апелянта та підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Отже, позиція ОСОБА_1 , яка висловлена в апеляційній скарзі, та його процесуальна поведінка, пов`язана з наведенням доводів, які не підтверджені належними і достатніми доказами, та які не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту на власний розсуд з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
Інших істотних та переконливих доводів, які б свідчили про недопустимість доказів, які містяться в матеріалах справи або спростовували висновки суду першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду 1-ої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Пересипського районного суду м. Одеси від 13.02.2026 про накладення стягнення на  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 13.02.2026 про накладення стягнення на  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца