В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/2295/25
Провадження № 1-кп/348/136/26

22 липня 2026 року м. Надвірна 
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
учасників кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 
обвинуваченої ОСОБА_6 , 
захисника – адвоката ОСОБА_7 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду у м. Надвірна кримінальне провадження за обвинуваченням: 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, пенсіонерки, раніше не судимої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

встановив:
Обвинувачена ОСОБА_6 умисно спричинила потерпілій ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження.
Кримінальне правопорушення нею вчинено при наступних обставинах.
24.08.2025 близько 12:00 год. обвинувачена ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні будинку, що за адресою АДРЕСА_1 , у присутності неповнолітнього ОСОБА_8 , 2013 р.н., вчинила словесний конфлікт із невісткою ОСОБА_5 .
Під час вказаного конфлікту у обвинуваченої ОСОБА_6 виник протиправний умисел на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 .
Реалізуючи, свій умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій обвинувачена ОСОБА_6 нанесла один удар рукою по лівій кисті ОСОБА_5 .
В результаті неправомірних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівої кисті, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Відповідно до п. 3 ч. 1 Закону України ст. 1 «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що і постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
З огляду на вищенаведене, обставини вчинення кримінального правопорушення свідчать про наявність у діянні ОСОБА_6 ознак, перелічених в ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме: вчинення фізичного насильства відносно особи, з якою пов`язані спільним побутом, а саме невістки ОСОБА_5 .
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення при вищевикладених обставинах не визнала. Суду надала покази про те, що на протязі 18 років невістка проживала в її будинку з сином. Стосунки між ними були нейтральні, інколи були словесні конфлікти. Вважає, що потерпіла її зневажала та провокувала. 24 серпня 20205 року в будинку була потерпіла з дітьми. Вона хотіла з`ясувати у потерпілої за плитку, яка стояла на кухні. Потерпіла перегородила їй вхід та не пускала до кімнати, де проживає невістка з дітьми. Невістка її штовхнула, від чого вона вдарилася, однак, за медичною допомогою вона не зверталася. Потерпіла плювала їй в лице. Вона потерпілу не чіпала, не торкалася. Після цього потерпіла викликала поліцію. Синців у потерпілої вона не бачила. Працівникам поліції про свої ушкодження не говорила. Вважає, що потерпіла її оговорює через неприязні відносини. Припускає, що потерпіла сама заподіяла собі синці. В судових дебатах зазначила, що потерпіла з неї постійно знущалася та провокувала.
У судових дебатах захисник – адвокат ОСОБА_7 просив ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку із недоведеністю вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Свою позицію мотивував тим, що сукупність зібраних під час досудового розслідування доказів не дає переконливо зробити висновок про причетність обвинуваченої до завдання тілесних ушкоджень потерпілій.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що її чоловік (син обвинуваченої ) помер у березні 2025 року. Допоки чоловік був живий, вони проживали всі разом 18 років у будинку свекрухи, свекруха весь час була за кордоном. Після смерті чоловіка обвинувачена почала її обзивати та виганяти з будинку, весь час вчиняла скандали, між ними склалися неприязні стосунки. 24.08.2026, по обіді, її неповнолітній син ОСОБА_9 постукав у вікно, щоб вона його пустила до кімнати. В цей час до дверей кімнати підійшла обвинувачена, та стала її ображати, намагалася зайти до кімнати, вона її не пускала. Шарпанина з дверми тривала приблизно 5 хвилин, після чого обвинувачена вдарила її по руці кулаком. На руці був синець та гуля. Також був удар по щоці і почервоніння, але воно зійшло. Вона викликала працівників поліції, через день звернулася до експерта. Самостійно вона собі тілесні ушкодження не заподіювала. Всі події відбувалися в присутності неповнолітнього сина.
В судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_8 (в присутності законного представника ОСОБА_5 та психолога ОСОБА_10 ), надав покази про те, що він проживає з мамою та братом, ще в будинку проживають дідо та баба. Про обставини 24.08.2025 зазначив, що було літо, він був на дворі, вирішив піти до хати. Коли зайшов до коридору, мама тримала двері, бабуся була в коридорі. Баба хотіла потрапити в кімнату, а мама її не пускала. Баба нанесла мамі два удари: по руці та по обличчю. Мама ударів не наносила, бабуся не падала, також не пригадує, щоб мама її штовхала. Не пам`ятає, про що говорили мама з бабою, але говорили голосно. В нього був шок. Це було недовго. Після цього мама подзвонила у поліцію. Конфлікти між мамою і бабою були часто. Баба обзивала маму, обзивала і його. Коли тато помер, то почалися конфлікти. 
Свідок ОСОБА_11 , яка є сусідкою обвинуваченої, суду надала покази про те, що в той день, коли це сталося, була неділя, вона прийшла з церкви, було приблизно 14 година. Чоловік їй сказав, що до сусідів приїздила поліція. Вона побачила потерпілу, яка була засмучена, на руці у неї було червона пляма. Вона запитала потерпілу за дітей, як вони себе почувають. В цей час з будинку вибігла обвинувачена, була знервована, перевертала вазони з квітами. З обвинуваченою були нормальні стосунки, але тепер коли не стало чоловіка, вона почала себе дивно поводити.
Свідок ОСОБА_12 , який є сином обвинуваченої, надав суду покази про те, що безпосереднім свідком події він не був. В той день, коли сталася подія, біля обіду йому подзвонила мати, говорила, що її штовхнула невістка. Коли він приїхав до матері, не бачив тілесних ушкоджень ні у матері, ні у потерпілої. Мати інколи жалілася, що між нею та потерпілою виникають непорозуміння, маму ігнорують на її власному подвір`ї. 
Стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_6 надані та досліджені в судовому засідання наступні докази:
- рапорт чергового Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 24.08.2025 о 12:53 год, з якого вбачається, що від ОСОБА_5 отримано заяву, про те. що свекруха ОСОБА_13 вчинила із нею конфлікт, в результаті чого застосувала фізичну силу стосовно заявниці, спричинивши тілесні ушкодження у виді синців та саден по тілу (а.с.80);
- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24.08.2026 о 13:20 год., з якого вбачається, що від потерпілої ОСОБА_5 надійшла заява про те, що 24.08.2025 близько 12:45 год. по місцю проживання свекруха заявниці ОСОБА_6 вчинила з останньою конфлікт, в результаті чого застосувала фізичну силу стосовно заявниці, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синців та саден по тілу ( а.с.81);
- висновок експерта № 376 від 04.09.2025 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження: синець в ділянці лівої кисті, який утворився від дії тупого твердого предмета, міг утворитися як при нанесенні удару таким предметом, яким моли бути руки, ноги так і інші тупі тверді предмети, у вказану вище ділянку тіла, так і при ударі цією ділянкою до таких предметів, може відповідати терміну, вказаному в постанові і відноситься до легких тілесних ушкоджень (а.с.82);
- протокол проведення слідчого експерименту від 09.09.2025 з доданим відеозаписом, під час проведення якого потерпіла ОСОБА_5 показала механізм нанесення їй тілесних ушкоджень 24.08.2025 (а.с.83-84); 
- відеозапис, на якому зафіксовано проведення слідчого експерименту від 09.09.2025, під час проведення якого потерпіла ОСОБА_5 показала, яким чином обвинувачена нанесла їй удар по руці та долонею по обличчю 24.08.2025 (а.с.85); 
- витяг з бази «Армор», з якого вбачається, що 07.07.2025 надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_5 про те, що свекруха не впускає її та дітей в будинок, чоловік помер. В ході опрацювання повідомлення було встановлено, що ОСОБА_6 вчинила словесний конфлікт зі своєю невісткою ОСОБА_5 , в ході якого ображала нецензурною лайкою, погрожувала та виганяла з будинку, чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї невістки. Проведено оцінку ступеня ризику, ступінь ризику низький, та складено терміновий заборонний припис. Також зафіксована факт звернення потерпілої ОСОБА_5 щодо вчинення відносно неї неправомірних дій ОСОБА_6 24.08.2025 о 12:53 год. (а.с.86).
Зазначені вище докази не викликають сумнівів щодо їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи. Жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Також в судовому засіданні були досліджені матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої (а.с. 87-89).
Враховуючи викладене, заслухавши потерпілу, свідків, дослідивши письмові докази, відеодоказ та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, суд, дійшов таких висновків.
За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
Доводи обвинуваченої, про те, що вона не торкалася потерпілої, не спричиняла тілесних ушкоджень потерпілій, а навпаки потерпіла штовхнула її, внаслідок чого вона вдарилася об стіну, суд вважає такими, що спрямовані на пом`якшення відповідальності та не відповідають встановленим обставинам в судовому засіданні. Дії обвинуваченої суд розцінює саме як умисні та направлені на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 та такі дії свідчать про те, що обвинувачена діяла з прямим умислом.
Будь-яких об`єктивних, належних та допустимих доказів того, що обвинувачена заподіяла потерпілій тілесні ушкодження з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання з боку потерпілої, стороною захисту не надано, не встановлено зазначеної обставини й судом.
Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_5 не предмет їх взаємозв`язку із іншими наявними у матеріалах кримінального провадження доказами та показаннями обвинуваченої і свідків, суд констатує, що надані суду показання свідків підтверджують показання саме потерпілої ОСОБА_5 , в тому числі місце, час, обставини кримінального правопорушення, а також активність та агресивність дій обвинуваченої, спрямованих на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій. Так, свідок ОСОБА_11 не бачила сам факт нанесення обвинуваченою тілесних ушкоджень, проте після цих подій бачила, як обвинувачена була знервована та перекидала вазони з квітами, натомість потерпіла ОСОБА_5 була засмучена, та у неї була червона пляма на руці. Неповнолітній свідок ОСОБА_8 був безпосереднім свідок події, яка відбувалася у коридорі будинку та бачив, як бабуся (обвинувачена) нанесла два удари мамі (потерпілій), один раз по руці, другий – по обличчю. Істотних розбіжностей щодо повідомленого потерпілою механізму отримання нею тілесних ушкоджень судом не встановлено, причетність інших осіб до кримінального правопорушення, яке відбулось 24.08.2025 близько 12 години в приміщенні будинку за місцем проживання обвинуваченої та потерпілої, виключається.
Свідок ОСОБА_12 безпосереднім свідком події не був та не бачив тілесних ушкоджень ні у матері, ні у потерпілої. Разом з тим суд враховує, що він є сином обвинуваченої, тобто заінтересованою особою.
Висновок експерта №376 від 04.09.2025 року, містить інформацію про механізм нанесення тілесних ушкоджень та час їх заподіяння.
При цьому, суд виключає можливість самонанесення потерпілою ОСОБА_5 зазначеного тілесного ушкодження, оскільки відразу після конфлікту з ОСОБА_14 потерпіла зателефонувала на лінію «102», таке повідомлення надійшло о 12:53, також обвинувачена підтвердила, що «після цього потерпіла викликала поліцію».
Таким чином, судом встановлено, що подія та факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 обвинуваченою ОСОБА_6 підтверджується дослідженими судом доказами, які є належними та допустимими, що у своїй сукупності узгоджуються між собою та є достатніми.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена поза розумним сумнівом, а дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження.
Позицію сторони захисти щодо недоведеності вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та необхідністю ухвалити виправдувальний вирок суд розцінює як спосіб захисту інтересів та прагнення уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, оскільки така позиція спростовується наведеними вище висновками суду.
Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_6 встановлено, що вона має середню спеціальну освіту, є пенсіонеркою, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судима.
Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання, визнається вчинення кримінального правопорушення в присутності дитини.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 ,с суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, відсутність пом`якшуючих покарання обставини та наявність однієї обтяжуючої покарання обставини, дані про особу винуватої, викладені вище, яка вину у скоєму не визнала, однак проступок нею вчинено вперше, у зв`язку з чим призначає обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу.
Призначаючи такий вид покарання, суд враховує соціальний статус обвинуваченої, а саме те, що остання являється пенсіонеркою, у зв`язку з чим вважає неможливим призначення альтернативного виду покарання, передбаченого санкцію статті, у виді громадських робіт.
На думку суду призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним, достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, та справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Арешт на майно не накладався.
Запобіжний захід до обвинуваченої не обирався та підстав для його обрання судом не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд,-
ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.
Після набрання вироком законної сили речові докази: догоспітальний клінічний протокол на ім`я ОСОБА_5 – залишити в матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня проголошення. 
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1