справа № 208/16310/25
провадження № 2/208/329/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 р.   м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Кам`янського, Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: Кузнєцової А. С.,
за участю секретаря судового засідання: Вікторовської О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янського Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, -
В С Т А Н О В И В:
На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій ОСОБА_1 просить змінити розмір аліментів стягуваних на користь ОСОБА_3 . 
Позовна заява обгрунтована наступним:
ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син – ОСОБА_4 .
29.08.2022 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі №204/6248/22 було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини – сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Сімейний стан позивача змінився, останній одружився з ОСОБА_5 і від цього шлюбу, у позивача народилась ще одна дитина – син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Станом на момент подачі позовної заяви позивач не має постійного заробітку та місця роботи, у зв`язку з чим не має матеріальної змоги надалі сплачувати аліменти на користь відповідача у розміру від заробітку доходу на одну дитину. Просить зменшити розмір аліментів з 1/4 на 1/6 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
13.01.2026 року від представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката – Логвиненко Сергія Сергійовича, надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що позовна заява не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що спільна дитина відповідача та позивача має суттєві вади зі здоров`ям та перебуває на «Д» обліку з діагнозом – ураження головного мозку, не уточнене, синдром рухових порушень, затримки стато- кінетичного розвитку у наслідок ПУЦНС. Вказує, що вимушена щомісячно витрачати на лікування сина значні грошові кошти, а саме на спеціальне харчування, спеціаліста який допомагає дитині адоптуватися в соціальному середовищі, а також у зв`язку з збройною агресією та зміною місця проживання, вимушена сплачувати кошти за оренду житла. Зазначає, що позивач тимчасово не має постійного місця роботи, у зв`язку з самовільним залишенням частини, на підставі чого відкрито кримінальне провадження за номером ЄРДР №62025050010003514 від 22.01.2025 року. Вказує також, що утримання іншої дитини позивачем без належних доказів, не є підтвердженням доказів погіршення його матеріального стану. Зазначає про заборгованість позивача за сплату аліментів на дитину у розмірі 25 097,63 грн. 
03.02.2026 року від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката – Квак В.В., надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач відповідно до відзиву посилається на не актуальні відомості щодо стану здоров`я спільної дитини, вказує, що сам факт перебування дитини на «Д» - обліку у минулому не є безумовною підставою для збільшення аліментного навантаження. Щодо зазначених витрат відповідача по справі на утримання спільної дитини, вказує, що до відзиву не надано жодних доказів на підтвердження наданих відомостей, у зв`язку з чим вони є безпідставними та не доведеними. Відповідачем повністю ігнорується факт утримання позивачем, ще одної дитини, яка також має право на належне матеріальне забезпечення, зменшення аліментів спрямоване не на ухилення від обов`язку утримання дитини, а на забезпечення пропорційного утримання двох дітей. Щодо наявності заборгованості зі сплати аліментів, вказує, що саме по собі заборгованість не позбавляє позивача права на звернення до суду з заявою про зменшення аліментів, та факти надані відповідачем не є предметом даного спору та не можуть використовуватися для обмеження його права. Окрім цього наголошує, що заборгованість по аліментам є наслідком виключно математичної помилки зі сторони державного виконавця, та з даного приводу позивачем надіслано державному виконавцю заяву про перерахунок аліментів.
25.03.2026 року від представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката Логвиненко С.С., було направлено клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
01.07.2026 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката – Квак В.В., було направлено заяву про зменшення – збільшення розміру позовних вимог, а саме змінити позовні вимоги про зменшення розміру аліментів з 1/6 на менший розмір, а саме на 1/8 частини заробітку (доходу), на підставі народження в позивача по справі третьої дитини – доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до додаткових пояснень позивача по справі, третя дитина позивача по справі народилась після подання позовної заяви про зменшення розміру аліментів, у зв`язку з чим, дані відомості не були надані при подані позовної заяви, адже на той момент їх не існувало. 
Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч.4 ст.19, ст.274 ЦПК України.
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат – Квак В.В., надав до суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності.
Відповідач ОСОБА_8 , надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечує проти позовних вимог в повному обсязі.
Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданої заяви про розгляд справи за відсутності сторони, що, в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. 
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.
Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син – ОСОБА_4 .
29.08.2022 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі №204/6248/22 було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини – сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 6)
ІНФОРМАЦІЯ_5 у позивача по справі народився син – ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, за актовим записом № 162, виданим Бориславською міською радою Львівської області (а.с. 7)
Спільна дитина сторін – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має суттєві вади зі здоров`ям, що підтверджується лікраськими документами, наданими ОСОБА_8 ( а.с. 35-52).
Відповідно до форми ОК – 7, позивач по справі з грудня 2024 року є не працевлаштованим та не має постійного заробітку (доходу) ( а.с. 8-9).
ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача по справі народилась третя дитина – донька ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 42, виданий Бориславською міською радою Львівської області (а.с. 135).
Спірні відносини сторін врегульовано нормами Сімейного кодексу України.
Відповідно дост. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно із частини третьоїстатті 182 СК України, при вирішенні питання стягнення аліментів, суд виходить з того, з ким проживає дитина.
Відповідно до пункту 17Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
З аналізу положеньстатей 179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на дитину на ім`я одержувача аліментів. При цьому, обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере активну участь у її вихованні.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів.
Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями статті 273 СК Українимає на меті скасування їх присудження.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені частиною другою статті 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Частиною першою статті 10 СК України визначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цьогоКодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).
Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Судом встановлено, що після видачі судового наказу по справі №204/6248/22 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини – сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2022 року і до досягнення дитини повноліття, майнове становище позивача суттєво змінилось, у зв`язку з народженням двох дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження.
Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Так, відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.
Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
До того ж, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто як відповідач так і позивач повинні утримувати свою дитину.
Відповідно до статей 181,182 СК Україниза відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір.
Таким чином, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину - однієї чверті; на двох дітей - однієї третини; на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (що також відповідає приписам п. 4 ч. 1ст. 161 ЦПК України).
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову в частині зміни розміру аліментів з позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/4 до 1/6 частини усіх видів доходу позивача, що відповідатиме інтересам неповнолітньої дитини позивача, та не ставить останнього в скрутне становище ані при забезпеченні своїх потреб, ані при забезпеченні матеріальної підтримки дитини.
Суд відхиляє доводи позивача про необхідність зменшення розміру аліментів на сина до 1/8 частини його доходів, оскільки такі доводи не спрямовані на належне забезпечення дитини та суперечитимуть його інтересам, а саме на підставі суттєвих вад зі здоров`ям дитини.
Приймаючи такий висновок, суд враховує, що ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами - першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна, частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. 
В позовній заяві вимог щодо судового збору не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.191, ч.1 ст.192 СК України, ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_8 про зміну розміру аліментів - задовольнити частково.
Змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП – НОМЕР_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП – НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП – НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
Стягнення аліментів в новому розмірі розпочати з дня набрання даним рішенням суду законної сили і проводити щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
З дня набрання даним рішенням суду законної сили припинити стягнення по судовому наказу №204/6248/22, виданому Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини – сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2022 року і до досягнення дитини повноліття.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складання повного тексту рішення суду -17.07.2026 року.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП – НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- представник позивача: ОСОБА_2 , РНОКПП – НОМЕР_3 , адреса – АДРЕСА_4 ;
- відповідач: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП – НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ;
- представник відповідача: адвокат – Логвиненко Сергій Сергійович, РНОКПП – НОМЕР_4 , адреса - Донецька область, м. Мирноград, вул. Соборна, 38/2.

Суддя  А.С. Кузнєцова