Справа №694/2575/25
Провадження №2/690/56/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року Багачевський міський суд Черкаської області
у складі: головуючого судді   Вахнової Л.А.,
за участю секретаря судового засідання Вельган А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Багачеве Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про визнання зобов`язання припиненим та стягнення безпідставно набутих коштів,
ВСТАНОВИВ:
1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Представник позивача, Наваренко В.Г., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості а загальній сумі 35144,08 грн. В обґрунтування зазначив, що 26.03.2019 АТ «Альфа банк» уклала з відповідачем кредитний договір №491002360, на підставі якого надав кредит в сумі 24541,90 грн на строк 60 місяців на споживчі потреби під 32% річних. Відповідач належним чином зобов`язання не виконав та порушив умови Договору. 
22.02.2021 між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК «ФОРТ» укладено договір факторингу, за яким право вимоги перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ». У подальшому, 23.02.2021 за договором факторингу ТОВ «ФК ФОРТ» передало право вимоги за цим кредитним договором ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». 
Заборгованість відповідача за кредитним договором складає суму 35144,08 грн, з яких: тіло кредиту - 24541,90 грн, заборгованість за процентами – 9 702,18 грн., а тому просив позов задовольнити та віднести за рахунок позивача понесені ними витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн, а також витрати на професійну правову допомогу 9 200 грн.
Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала, у відзиві просила відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Надані позивачем докази вважає суперечливими та неповними, які не доводять суму кредиту – 26134,09 грн. Також позивач не довів, що загальний розмір заборгованості станом на дату укладення договору факторингу склав суму 35144,08 грн, оскільки згідно розрахунків первісного кредитора (загальна сума дебетових операцій) заборгованість склала суму 34244,08 грн. Враховуючи наявність суперечностей та відсутності арифметично правильного розрахунку, з урахуванням постанови Верховного Суду від 28.01.2019 в справі №761/25115/14-ц, вважає вимоги недоведеними. 
Також Договір №491002360 від 26.03.2019 р. не був договором про видачу нових готівкових коштів, а є договором рефінансування (новація боргу) за Договором №630588928 від 09.03.2017 р. на суму, яка була розрахована первісним кредитором АТ «Альфа банк» в розмірі 26134,09 грн. Вважає, що первісний кредитор не врахував численні платежі, здійснені відповідачем на погашення договору за період з 31.05.2017 по 03.01.2019 р. в загальному розмірі 25570,00 грн., а також після укладення нового договору у 2019 році сплатила в рахунок погашення кредиту розмірі 7024, 00 грн. 
Таким чином, згідно розрахунків відповідача вона сплатила загальну суму 32594,00 грн, а сума основного зобов`язання – 26134,09 грн, а тому переплата склала суму 6459,91 грн (32594,00 – 26134,09). 
Оскільки первісний кредитор неправомірно не врахував платежі на суму 25570 грн при розрахунку заборгованості, а тому висуває зазначені заперечення проти нового кредитора, враховуючи постанову ВП ВС від 11.03.2020 у справі №344/16873/15-ц. За наведених підстав, враховуючи що на момент укладення договору факторингу (22.02.2021) зобов`язання було припинене виконанням, а тому до позивача жодних дійсних прав вимоги не перейшло, а позов є безпредметним. 
Витрати на правничу допомогу в розмірі 9200 грн вважає неспівмірними із заявленими вимогами та такими, що не підлягають задоволенню. Поданий позов є безпідставним, справа є малозначною, а вартість - 26,17 % від ціни позову є очевидно надмірною. 
ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у відповіді на відзив зауважили, що надані позивачем виписки по рахункам є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості відповідача, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду в справі №559/1622/19 від 22.04.2024, щодо визначення первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Також зазначили, що згідно вимог ст.ст. 11, 512, 514, 517, 1077, 1078, 1079 ЦК України набули за договором факторингу право грошової вимоги за кредитним договором до боржника ОСОБА_1 у загальній сумі 35144,08 грн. Посилання відповідача щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу вважає необґрунтованими, оскільки позивачем документально доведено їх вартість, надано розрахунок таких витрат та платіжні документи про оплату таких послуг. Просили позов задовольнити. 
У запереченні на відповідь на відзив відповідач, ОСОБА_1 зазначила наступне. Позивач помилково стверджує, що банківська виписка є єдиним беззаперечним доказом стану заборгованості, оскільки згідно п.112 розділу IV «Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні», документом що підтверджує внесення готівки для подальшого переказу, є квитанція. Також Верховний Суд у постановах у справах №712/11560/17, №666/3440/16-ц визначив, що квитанція установи банку є належним та допустимим доказом виконання зобов`язання позичальником. Якщо первісний кредитор через халатність не відобразив у своїй внутрішній системі обліку виписці кошти, які були реально внесені клієнтом і на які є офіційні квитанції з печаткою банку, це свідчить про недостовірність виписки, а не про відсутність платежу. Ризики внутрішніх облікових помилок банку не можуть покладатися на споживача. Вона надала суду копії квитанцій на загальну суму 32594,00 грн., при цьому позивач їх дійсність не спростував. На підтвердження сплати нею заборгованості в рахунок погашення кредиту в квитанціях зазначено рахунок отримувача НОМЕР_1 , який також відображено в п.3 оферти від 26.03.2019, наданої позивачем. Позивач намагається переконати суд, що рефінансування «обнулило» історію платежів, що не відповідає дійсності, оскільки сума нового кредиту – 26134,09 була розрахована за попереднім кредитом, при цьому банк протиправно не врахував (не відняв) вже сплачені 25700,00 грн, а тому сума договору рефінансування штучно завищена. Укладення договору під впливом помилки щодо фактичного розміру заборгованості не легалізує шахрайські розрахунки банку. Оскільки сума сплачених коштів (32594,00 грн) перевищує суму тіла кредиту (26134,09 грн), вважає зобов`язання припиненим згідно положень ст. 599 ЦК України. Також просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки справа є малозначною, та керуючись принципами справедливості, враховуючи практику Великої Палати Верховного Суду в справі №147/2047/16-ц. 
В обґрунтування зустрічних вимог про визнання зобов`язання припиненим у зв`язку з повним виконанням та стягнення безпідставно набутих коштів ОСОБА_1 зазначила, що первісний позов є безпідставним, а зобов`язання за Договором 2019 р. є припиненими внаслідок їх повного виконання. Внаслідок недобросовісних дій первісного кредитора АТ «Альфа банк» при розрахунку суми рефінансування та подальшого виконання позивачем за зустрічним позовом неіснуючого боргу виникла переплата, яка є безпідставно набутими коштами та підлягає поверненню. Просила визнати припиненим зобов`язання за Договором про надання кредиту №491002360 від 26.03.2019, укладеним з АТ «Альфа банк» (правонаступником якого є ТОВ «ФК «Еліт Фінанс») у зв`язку з його повним виконанням та стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті кошти в розмірі 6459,91 грн. У задоволенні первісного позову просила відмовити. 
У відзиві на зустрічний позов ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заперечили проти їх задоволення, оскільки рефінансування кредитної заборгованості не є погашенням заборгованості відповідача, а діюча заборгованість відповідача, яка обліковується на рахунках, погашається та в подальшому відповідачу було відкрито нові рахунки обліку заборгованості на умовах рефінансування. Отже, після рефінансування, враховуючи надані позивачем виписки по рахункам відповідача, саме такий розмір заборгованості наявний у відповідача, про який зазначено позивачем у первісному позові. Надані відповідачем касові документи не підтверджують сплату саме за цим кредитом та повне виконання зобов`язань перед первісним кредитором АТ «Альфа Банк». Щодо стягнення безпідставно набутого майна просили відмовити, оскільки не є належними відповідачами за цією вимогою, що також викладено в постанові Великої палати Верховного Суду в справі №570/3439/16ц від 12.12.2018 р. 
ОСОБА_1 у відповіді на відзив зазначила, що відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимог нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», набувши право вимоги за договором факторингу, свідомо прийняло на себе ризик того, що борг може бути погашеним, або його розмір може бути меншим, ніж зазначено у документах первісного кредитора. Оскільки вона повністю виконала зобов`язання перед первісним кредитором, АТ «Альфа Банк», сплативши 32594,00 грн, а тіло кредиту становило 26134,09 грн, то на момент відступлення права вимоги (2021 рік) борг був відсутній. Тому відповідач за зустрічним позовом є єдиним належним відповідачем у зустрічному позові. Щодо суми рефінансування за Договором №491002360 від 26.03.2019 в розмірі 26134,09 грн, яка була сформована як залишок боргу за попереднім договором №630588928, то при розрахунку позивача первісний кредитор протиправно не врахував сплачені позивачем кошти у розмірі 25700,00 грн за період 2017-2019 р.р. Факт підписання договору рефінансування не позбавляє споживача права доводити, що розрахунок суми зобов`язання був помилковим, а дії банку – недобросовісними. Договір, укладений під впливом помилки щодо фактичного розміру заборгованості, не може бути підставою для збагачення кредитора. На спростування сумнівів щодо сплати нею заборгованості в рахунок погашення кредиту в квитанціях зазначено рахунок отримувача НОМЕР_1 , який також відображено в п.3 оферти від 26.03.2019, наданої відповідачем. Враховуючи, що зобов`язання припинено виконанням, а тому сума переплати в розмірі 6459,91 грн утримуються кредитором без достатньої правової підстави згідно ст. 1212 ЦК України. Просила задовольнити зустрічний позов. 
26.02.2026 від представника відповідача, адвоката Бабенка Р.В., надійшли додаткові пояснення, заперечення та клопотання. В обґрунтування наведено фактичні обставини та протиріччя доказів щодо суми кредиту, враховуючи наявність квитанцій, сплачених відповідачем в рахунок погашення попередньої заборгованості в загальній сумі 32594,00 грн. також позивачем не доведено належними і допустимими доказами відступлення права вимоги. Просили витребувати у позивача додаткові докази відступлення права вимоги та електронні докази, які ідентифікують підписання договору саме ОСОБА_1 . Наполягає на припиненні зобов`язання згідно зі ст. 599 ЦК України, а також щодо застосування позовної давності до кожного періодичного платежу. Просили позов задовольнити та віднести за рахунок позивача понесені ОСОБА_1 витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 6500 грн. 
2.Заяви, клопотання.
Від представника позивача через електронний суд надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги підтримали з наведених у заявах по суті справи, просили задовольнити. Зустрічний позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити. 
Відповідач просила витребувати в порядку ст. 84 ЦПК України у АТ «СЕНС Банк» Договір про надання кредиту №630588928 від 09.03.2017, з додатками та виписку по рахунку за весь період його дії з 09.03.2017 по 26.03.2019 та розрахунок заборгованості, який стан підставою для укладення Договору рефінансування №491002360. 
Також ОСОБА_1 просила витребувати у позивача оригінали або належним чином засвідчені електронні копії з метаданними, які підтверджують відступлення права вимоги обома факторами ТОВ «ФК «ФОРТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». 
3.Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).
Ухвалою суду від 31.10.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Ухвалою суду від 26.11.2025 прийнято до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», об`єднано в одне провадження та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 
10.12.2025 ухвалою суду за результатами підготовчого судового засідання справу призначено до судового розгляду. 
Відповідно до ухвали суду від 09.02.2026 задоволено клопотання відповідача про витребування у АТ «СЕНС Банк» зазначених у клопотанні письмових доказів. 
На виконання ухвали суду 03.03.2026 надійшли з АТ «Сенс Банк» копія договору №630588928 від 09.03.2017, виписка щодо здійснених операцій клієнтом по рахунку до цього договору за період з 09.03.2017 по 26.03.2019, а також розрахунок заборгованості станом на 26.03.2019. 
У судове засідання представник позивача не з`явився, подали клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, первісний позов підтримали, просили задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні відмовити. 
Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_1 , у судовому засіданні надала наступні пояснення. У 2017 році отримала кредит АТ Альфа Банк в розмірі 20000 грн приблизно на 3 роки, згідно графіку платежів. Не сплатила 1 місяця і АТ Альфа Банк запропонував їй укласти договір реструктуризацію заборгованості, на який погодилась у 2019 році. За весь час кредитування сплатила загальну суму 32597,00 грн. потім у 2020 році почався «ковід» і вони з чоловіком не працювали, потім війна і нічого не платили. Зареєстроване місце проживання воне не змінювала, всі кошти сплачувала на рахунок АТ Альфа Банк, жодних повідомлень про зміну кредитора вона не отримувала. Після оголошення перерви у судовому розгляді подала заяву про завершення розгляду справи за її відсутності. 
За таких обставин суд закінчив розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
4.Дослідивши наявні у справі письмові докази суд встановив наступні фактичні обставини справи.
Відповідно до ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
06.03.2017 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про акцепт ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне обслуговування фізичних осіб, Оферта на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630588928, згідно яких й було відкрито рахунок № НОМЕР_2 (п.2), відповідач отримала суму кредиту в розмірі 20000,00 грн (п.3.1.1.), під 24% річних (п.3.2.) або 5,5% в місяць, з обов`язковим щомісячним платежем не менше 7% від суми загальної заборгованості (п.3.3.1), також передбачено договірне списання щомісячної оплати страхового платежу (п.7.2), зі строком дії 1 рік з можливістю пролонгації дії на новий строк. 
Згідно виписки з рахунку клієнта ОСОБА_1 за період з 09.03.2017 до 29.01.2019 кінцева заборгованість склала суму 26134,08 грн. 
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої АТ «Sense bank» (правонаступник АТ «Альфа-Банку») за кредитним договором №630588928 від 06.03.2017 загальна заборгованість станом на 26.03.2019 склала суму 26134,09 грн. 
Також за період з 09.03.2017 по 09.03.2019 відповідачем було сплачено в рахунок погашення поточної заборгованості за кредитної карткою АТ «Альфа-Банк» загальну суму в розмірі 33868,00 грн, яка врахована при обрахунку загального розміру залишку заборгованості. 
Згідно наданого ОСОБА_1 розрахунку нею було сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №630588928 від 06.03.2017 на рахунок № НОМЕР_2 за період його дії 2017-2019 р.р. в загальній сумі 25570,00 грн.
26.03.2019 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №491002360, шляхом підписання оферти та акцепту пропозиції на укладення кредитного договору та анкети - заявки, що є невід`ємною частиною договору, відповідно до п.3 якого кредит надається для повернення заборгованості за кредитним договором №630588928 від 096.03.2017 в розмірі 26134,09 грн на строк 60 місяців до 27.03.2024 р, зі сплатою 32,00% річних, та узгоджено і підписано графік платежів (ануїтетний - рівними платежами по 877,92 грн щомісячно) та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту.
Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, згідно виписки по особовому рахунку АТ «Сенс Банк» за період з 26.03.2019 по 22.02.2021 заборгованість ОСОБА_1 склала суму 34244,08 грн. 
Згідно розрахунку ТОВ «ФК «Еліт фінанс» заборгованість за кредитним договором №491002360 від 26.03.2019 за період з 26.03.2019 по 22.01.2021 склала суму 35144,08 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту – 24541,90 грн, за відсотками – 5432,72 грн, штраф – 900 грн (27.01.2020-27.03.2020)
За період з 27.04.2019 по 25.11.2019 ОСОБА_1 було сплачено на рахунок виконання договору загальну суму в розмірі 7026,00 грн, що підтверджується наданими відповідачкою квитанціями та відображені в розрахунку заборгованості позивача та виписки по особовому рахунку АТ «Сенс Банк». 
22.02.2021 було укладено договір факторингу №1, відповідно до якого АТ «Альфа банк» відступило на користь ТОВ «ФК ФОРТ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі згідно виписки з реєстру боржників (додаток до договору), за договором № 491002360 від 26.03.2019 на загальну суму 35144,08 грн, з яких: тіло кредиту 24541,90 грн, за відсотками – 9702,18 грн, за штрафами – 900,00 грн.
Згідно платіжного доручення №35 від 23.02.2021 ТОВ «ФК ФОРТ» сплатило суму в розмірі 14235001,00 грн на користь АТ «Альфа Банк» на виконання договору факторингу №1 від 22.02.2021. 
23.02.2021 було укладено договір № 01-23-02/21, відповідно до якого ТОВ «ФК ФОРТ» відступило на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі згідно виписки з реєстру боржників, за договором № 491002360 від 26.03.2019 на загальну суму 35144,08 грн, з яких: тіло кредиту 24541,90 грн, за відсотками – 9702,18 грн, за штрафами – 900,00 грн.
Згідно платіжного доручення №129 від 23.02.2021 ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» сплатило суму в розмірі 13235000,00 грн на користь ТОВ «ФК ФОРТ» на виконання договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021. 
Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 491002360 від 26.03.2019 р. в загальній сумі 35144,08 грн.
5. Нормативно-правове обґрунтування.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Із матеріалів справи вбачається, що 26.03.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов та укладено в паперовому вигляді із особистим підписом договір про надання кредиту №491002360 позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором №630588928 від 09.03.2017 в розмірі 26134,09 грн. з процентною ставкою 32,00 % річних на строк 60 місяців. 
Зазначені умови були погоджені сторонами та відображені у графіку платежів (ануїтетні) та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту, що є невід`ємним додатком №1 до Угоди про надання кредиту, з якими ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис. 
Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно достатті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно положень ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в простій письмовій формі.
За таких підстав суд доходить висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладений 26.03.2019 кредитний договір № 491002360 в простій письмовій формі, який підписаний особисто представником первісного кредитора АТ «Альфа-Банк» та відповідачем, тому у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору.
Заперечення відповідача щодо суми кредиту та відсутності заборгованості суд вважає неспроможними, з урахуванням наступного. 
Підставою для укладення кредитного договору зазначено заборгованість відповідача за кредитним договором №630588928 від 06.03.2017 станом на 26.03.2019 у загальній сумі 26134,09 грн., яка згідно наданої довідки АТ «Сенс Банк» обрахована за період з 06.03.2017 по 26.03.2019, та враховує платежі, внесені позичальником в загальній сумі 33868,00 грн. 
Відповідач наполягає, що нею повністю виконано зобов`язання за кредитним договором №630588928 від 06.03.2017, оскільки за наявними в неї квитанціями було внесено загальну суму 25570,00 грн, що вважала повним виконанням своїх зобов`язань.. 
Натомість, за умовами оферти на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 06.03.2017 ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_3 для обслуговування та випущено кредитну картку, на якій було встановлено кредитний ліміт 20000 грн, під 24% річних з обов`язковим щомісячним платежем не менше 7%, також встановлено інші обов`язкові платежі (комісії за зняття готівки, за обслуговування рахунку, страхові платежі тощо). 
Згідно розрахунку заборгованості АТ «Сенс Банк» (правонаступник АТ «Альфа Банк») станом на 26.03.2019 загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №630588928 від 06.03.2017 склала суму 26134,09 грн, з яких: тіло кредиту – 23885,55 грн, відсотки за користування кредитом – 11,20 грн, овердрафт – 2237,34 грн. 
Як вбачається з виписки по рахунку № НОМЕР_3 за період з 09.03.2017 (збільшення кредитного ліміту до 20000 грн) до 26.03.2019 (дата укладення кредитного договору про рефінансування) кінцевий залишок складає суму 26122,89 грн та кінцева заборгованість зі сплати комісійних відсотків – 11,20 грн, а всього загальна сума - 26 134,09 грн, що відповідає тілу кредиту. 
Також у виписці відображено погашення ОСОБА_1 в рахунок заборгованості грошові кошти в загальній 33868,00 грн, що більше, ніж зазначено відповідачем за цей період (25570,00 грн). 
Посилання на положення ЗУ «Про споживче кредитування» щодо несправедливих умов кредитування та самовільне першочергове зарахування сплачених сум в рахунок комісій, а не погашення тіла кредиту, суд вважає неспроможним, оскільки цей закон було прийнято 15.11.2016 та набрав чинності з 10.06.2017, тобто після укладення договору №630588928 від 06.03.2017, та згідно ч.2 Прикінцевих та перехідних положень дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом. 
За цих підстав суд вважає доведеною належними і допустимими доказами суму заборгованості за первісним кредитом - 26134,09 грн, яка стала підставою для укладення 26.03.2019 нового кредитного договору (рефінансування) №491002360. 
Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статей 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
На підставі договору факторингу №1 від 22.02.2021 АТ «Альфа банк» відступило на користь ТОВ «ФК ФОРТ» право вимоги за кредитним договором № 491002360 від 26.03.2019 на загальну суму 35144,08 грн, з яких: тіло кредиту 24541,90 грн, за відсотками – 9702,18 грн, за штрафами – 900,00 грн.. Згідно платіжного доручення №35 від 23.02.2021 ТОВ «ФК ФОРТ» сплатило суму в розмірі 14235001,00 грн на користь АТ «Альфа Банк» на виконання договору факторингу №1 від 22.02.2021. 
На підставі договору факторингу№ 01-23-02/21 від 23.02.2021 ТОВ «ФК ФОРТ» відступило на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» права вимоги згідно реєстру боржників за кредитним договором № 491002360 від 26.03.2019 на загальну суму 35144,08 грн, з яких: тіло кредиту 24541,90 грн, за відсотками – 9702,18 грн, за штрафами – 900,00 грн. Згідно платіжного доручення №129 від 23.02.2021 ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» сплатило суму в розмірі 13235000,00 грн на користь ТОВ «ФК ФОРТ» на виконання договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021. 
Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 491002360 від 26.03.2019 р. в загальній сумі 35144,08 грн.
Згідно розрахунку ТОВ «ФК «Еліт фінанс» заборгованість за кредитним договором №491002360 від 26.03.2019 за період з 26.03.2019 по 22.01.2021 склала суму 35144,08 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту – 24541,90 грн, за відсотками – 5432,72 грн, штраф – 900 грн (27.01.2020-27.03.2020)
За період з 27.04.2019 по 25.11.2019 ОСОБА_1 було сплачено на рахунок виконання договору загальну суму в розмірі 7026,00 грн, що підтверджується наданими відповідачкою квитанціями, відображені в розрахунку заборгованості позивача та виписках по особовому рахунку АТ «Сенс Банк», а тому в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають (обставини, які визнаються учасниками справи). 
Частини першої, п`ятої статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Позивач, звертаючись до суду, зазначив про часткове виконання відповідачем умов кредитного договору від 26.03.2019, що відображено в розрахунку заборгованості, включаючи сплачені суми в загальному розмірі 7026,00 грн., а тому суд погоджується з розрахунком заборгованості та вважає позовні вимоги доведеними належними і допустимими доказами. 
Щодо заявленої представником відповідача заяви про застосування позовної давності суд зазначає наступне. 
З приписами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
При цьому, постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) на всій території України з 12.03.2020 по 30.06.2023 було встановлено карантин.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 року.
Пункт 12 розділу «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України передбачає, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання розповсюдженню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину. Законодавець застосував слово «продовжується», отже, він мав на увазі, що позовна давність спливає під час дії карантину, тому останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення карантину.
Крім того, Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків давності, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 19, з якого вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», п. 19 ЦК викладено в наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
Отже, строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, були продовженими відповідно до Закону № 540-ІХ у разі, якщо їх закінчення припадає на період дії карантину (з 12.03.2020 року до 01.07.2023 року) та зупиненими, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якщо їх закінчення припадає на період дії воєнного стану.
Водночас, відповідно до ЗУ "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності"пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) виключено. Закон набрав чинності з 04.09.2025 року.
Тобто, період з 02.04.2020 по 03.09.2025 у строк позовної давності не враховується.
Оскільки загальний строк позовної давності був продовжений на строк дії карантину, а в подальшому зупинений у зв`язку із введенням воєнного стану, то такий строк не пропущено позивачем.
Судом встановлено, що 26.08.2025 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулися до суду із даним позовом, предметом якого є стягнення заборгованості за Кредитним договором №491002360 від 26.03.2019 року, укладеного на строк 60 місяців.
Отже, позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, а тому відсутні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, внаслідок спливу строків позовної давності.
З урахуванням викладених обставин відсутні підстави для задоволення зустрічного позову, що має наслідком відмову у його задоволенні. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Розподіл між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив з урахуванням положеньЗакону України «Про судовий збір» 3028,00 грн судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» .
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач у позовній заяві зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9200,00 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження заявлених витрат на правничу допомогу до позовної заяви надано: договір про надання правничої допомоги від 03.07.2024 та акт приймання – передачі наданих послуг №4 від 02.06.2025, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Литвиненко О.І., а також платіжна інструкція №2703 від 10.06.2025 про сплату адвокату згідно договору на суму 9200,00 грн, які містять відомості про вид наданих послуг, витрачений час на її виконання та вартість.
Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу, а також заперечення відповідача та її представника щодо співмірності витрат, суд враховує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, суд встановив, що зазначені позивачем витрати, які включають послуги з підготовки позовної заяви є складовими для надання професійної допомоги адвоката, а інші (надання первинної консультації , правовий аналіз та подання) не доведені внаслідок того, що ціна позову є меншою за 30 розмірів прожиткових мінімумів доходів громадян, позовна заява направлена поштою позивачем, а тому не є визначальними в цій справі, за які має нести фінансовий тягар відповідач, а тому суд дійшов висновку, що доведений позивачем розмір судових витрат на професійну правничу в розмірі 4000,00 грн підлягає відшкодуванню відповідачем. 
Керуючись ст.12, 13, 76-82, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 491002360 від 26.03.2019 в загальній сумі 35144 грн 08 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн та професійної правничої допомоги в розмірі 4000 грн, а всього стягнути суму 42 172 (сорок дві тисячі сто сімдесят дві) гривень 08 коп.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» про визнання зобов`язання припиненим та стягнення безпідставно набутих коштів, - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено протягом десяти днів з дня з дня закінчення розгляду справи.
Сторони: 
Позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», місцезнаходження: пл. Солом`янська, 2, м. Київ, 03055, ЄДРПОУ 40340222;
Відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 . 

Головуючий суддя:   Л.А. Вахнова